Režie:
Lars von TrierScénář:
Lars von TrierKamera:
Manuel Alberto ClaroHudba:
Víctor ReyesHrají:
Matt Dillon, Bruno Ganz, Uma Thurman, Siobhan Fallon Hogan, Sofie Gråbøl, Riley Keough, Jeremy Davies, Jack McKenzie, Mathias Hjelm, Ed Speleers (více)Obsahy(2)
Pro sériového vraha Jacka je každé zabití uměleckým dílem. Své temné mistrovství se snaží během let vybrousit k dokonalosti. I přes jeho vysokou inteligenci se policie pomalu přibližuje, zatímco Jack víc a víc riskuje na cestě k dokonalé vraždě. Ponurý, chytrý i groteskně humorný snímek nás zavádí do USA 70. let. Kontroverzní génius Lars von Trier jej poprvé představil na festivalu v Cannes. (Aerofilms)
(více)Videa (5)
Recenze (527)
Pokud se podíváme na lehkou marketingovou kampaň, která mluvila o stovce lidí, která odešla z projekce, tak můžeme předpokládat, že možná přeháněla, ale rozhodně ne moc. Podotknu, že úplně nerozumím tomu, co divákům na Jackovi z hlediska brutality vadí více, než třeba na Tarantinovi. Scény mají většinou celkem rychlý střih (druhý a čtvrtý incident) a zcela určitě se nejedná o nic, co bychom neviděli někde jinde. Problémem tady bude spíše morální hledisko, nebo přemíra uměleckého záměru. Oba zmiňované faktory totiž z kina vyženou nejvíce lidí. Jelikož většina píše recenzi na nového Triera podobným stylem, vezmu to z trochu jiné strany. Otevřeme-li si tedy krátké statistické okénko, můžeme rozebrat projekci, které jsem se zúčastnil. V sále nás nakonec bylo celkem 10 (projekce v 21:40 vysvětluje už tak nízký počet diváků). Z toho byly 3 páry, dvě kamarádky (které přišly až po prvním incidentu - je proto možné, že se vrátili se snahou o druhý pokus, aby film zkusily dokoukat znovu), jeden klasický divák a já (pokud má vaše přítelkyně/přítel stejný problém s krví a brutalitou jako ta moje, na Jacka ji neberte). Skupinka se držela celkem dlouho. První a druhý incident všichni přečkali celkem v pohodě. Nejdelší záběry jsou na hlavu rozraženou heverem (znáte z traileru), a Jack se chová jako typický vrah. Třetí incident je z pohledu člověka asi nejsilnější a jedná se o pořádnou "prasárnu". O tom svědčí i fakt, že pár s popkornem opustil kino ještě před návštěvou mrazáku a úžasně nechutným/děsivým Bručounem. Člověk by čekal, že následně se film trochu zvrhne, ale kromě jednoho řezání (pro které platí, že střih není dlouhý) je to už celkem snesitelné. Na konci film dostojí svému názvu a vytvoří prapodivnou kreaturu, která plynule přejde do nečekaného "Dantovského finále". Zhruba na pomezí mrazáku a finále odchází další pár, kde to podle reakce přítele vypadá, že na tohle už nemá nervy. Odešli teda ti, kterým film přišel zvrhlý, nebo je pojetí snímku s prostřihy na zvířata (a podobně) opravdu nezaujalo. Celý závěr je pro většinu lidí nepochopitelný, ale pokud znáte Božskou komedii, tak pochopíte na čem jste. Kompozice tohoto povídkového filmu je celkově dost zajímavá, avšak Trier je z hlediska morálky opravdu dost za hranu a stopáž mírně přestřelil. Pokud vás trailer zaujal a nejste z něj znechuceni, tak do kina vyrazte, protože se jedná o podivuhodnou zkušenost. Jestli vás odradily už otázky, radši se na to rovnou vykašlete a nekoukejte na Jacka, kterak staví domeček ani nikde jinde. ()
Zas a znovu u Triera nezvyklý způsob vyprávění vybízí k hledání modelů, ke kterým by mohl být připodobněn. Tentokrát je na základě Jackova proslovu strukturu filmu možné uchopit jako průchod gotickou katedrálou, která je metaforou neklidného image režiséra a světů, jež se svými snímky stvořil. V rozlehlých prostorách je pak možné nacházet viditelné i skryté odkazy. Nabízející se interpretace, která provokativně dělá z masového vraha alter ego Triera, má ale trhliny. Ačkoli se to tak na první pohled nemusí zdát, Jackovo snažení není primárně poháněno snahou narušovat společenskou morálku, jak to dlouhodobě činí režisér, který v extrémních zkušenostech nachází odpovědi k lidskému soužení. Jack se na základě dialogů s Vergem staví spíše do pospolitosti těch renesančních umělců, kteří svá díla věnovali Bohu a hledali dokonalost formy. Morbidní teorii, která s lidskými těly zachází jako s materiálem, se také Trier nebojí několikrát vysmát. _____ Podstatné je, že se nejedná o neuspořádanou skrumáž z režisérovy paměti. Odkazy mají ve vyprávění promyšlené místo, ať už jako vyznání režiséra, či ilustrace k idejím hlavní postavy. Jednotlivé scény vražd, kolem nichž se kapitoly soustředí, jsou poté černohumornou hrou se známými filmovými situacemi, kdy vrah obvykle udeří. Podobně režisér zacházel se scénkami pornofilmů v Nymfomance. Lze jistě namítat, že celá tato strategie, třebaže hodně promyšlená, za 155 minut stopáže poněkud vyčpí. Ohledávání inspirací a nápadů, z kterých Trier Jackovi postavil dům, není po dvou hodinách tak zábavné jako na počátku. Na základě ohlasů navíc mnozí kategoricky odmítnou filmu jen trochu naslouchat. Uspokojit by je mělo alespoň to, že Trier nemá pochyb o tom, v jakém kruhu pekla jeho protagonista skončí. Být u toho a nacházet klady se nerovná spoluúčasti. ()
V čem to Trier v této studii zla přehnal, že diváci na premiéře zhnuseně odcházeli? V samoúčelně šokující brutalitě, nebo v otrlém humoru totální nicoty? Kritici se nemohli shodnout - snímek ocenili od 0 procent po 100 procent. V úvodu vidíme přestylizovaní pekle a pak následují polemiky v prázdném obalu a lacinými odkazy na Hitlera. Naštěstí nadsázka zlo tlumí a osvobozuje. Nejsilnější sólo přijde, když vyznavač systému a čistoty dává sarkastickými urážkami najevo svou intelektuální nadřazenost. ()
«Od dánskeho provokatéra Larsa von Triera môžem už asi očakávať úplne čokoľvek... ? » Určite, áno, a nijak inak ! »『 Vskutku som strašne znepokojene sledoval čudesného jedinca Jacka, ktorý má veľkú záľubu vo vraždení ľudí, a k tomu taktiež trademark - chorobné upratovanie po spomínanom akte chladnokrvného zabitia, a to ešte nie je zďaleka všetko, čo miluje, a čomu sa i venuje ! Nazýva sa ako : „Pán Rafinovaný” . Špecializuje sa predovšetkým na ženy, ale nerobí mu žiadny problém- zastreliť dieťa, ako škodnú zver. _ Je to zvrátené, je to nechutné, je to brutálne-kontroverzné ( u neho si skrátka toto čarovné slovíčko nemôžem nikdy odpustiť ! ), je to surové a beštiálne, bude tam samotné p-e-k-l-o, trvá to viac než dve hodiny- je to extrémne nebezpečné pre labilnejšie povahy, ktoré by mohli mať z videných obrazov možnú doživotnú traumu na duši, a preto tento film by som dal najradšej pod akýsi zámok, ktorý bude v konečnom dôsledku stále niekoho pokúšať myslieť si, že má na to pevné nervy, silný žalúdok, a tak sa vždy niekto nájde, kto dostane chuť na „zakázané ovocie” ? _ Hlavnej úlohy sa zhostil Matt Dillon, ktorý musí mať poriadny k-u-s odvahy, aby to takto presvedčivo zahral, klobúk dolu pred jeho odvážnym herectvom, keď si nedokážem predstaviť vhodnejšieho náhradníka na jeho nemilú postavu. Zároveň je aj rozprávačom spolu s Brunom Ganzom. Určitým spôsobom musí mať von Trier narušenú osobnosť, kedy ho vnímam, že je taký režisérsky „ANTI-krist” , s dostatočným zaujatím a vyjadrením sa, čo ho zaujíma i trápi. A pre mňa sa stáva pozeranie jeho filmov veľmi ťažkým, až odporným sústom, no, niečo ma na tom aj tak fascinuje... 』 ()
Galerie (55)
Zajímavosti (16)
- Jackova (Matt Dillon) zvrácená záliba ve focení svých obětí je odkazem na dalšího skutečného sériového vraha Jeffrey Dahmera, který byl i díky tomu usvědčen z vražd 17 lidí. Spolu s odkazem na Jacka Rozparovače, Teda Bundyho, Richarda Kuklinského a Edwarda Geina se tak jedná přesně o pět odkazů na skutečné sériové vrahy, tedy stejně, jako je incidentů ve filmu. (Sidarius)
- Představitele Vergilia, Bruno Ganze, využil Lars von Trier skutečně důkladně, jak bývá jeho zvykem. Ganzova nejznámější a nejoceňovanější filmová role je totiž role Hitlera v Pádu Třetí Říše (2004). Touto rolí se stal Ganz velmi známým po celém světě, a to díky parodickým videím, které využívají scénu naštvaného Hitlera z tohoto filmu s předělanými titulky, které reagují a parodují aktuální události. Tato videa jsou velmi oblíbená i v České republice. Je tedy velmi zajímavé sledovat, jak stejný herec stejným hlasem oponuje Jackově (Matt Dillon) fascinaci Hitlerem, kterého přitom tak přesvědčivě představuje v historickém filmu a tisíci videích na internetu. (Sidarius)
- Natáčelo se v Dánsku, Švédsku a Itálii. (Varan)
Pojďme si nyní na tomto dalším nesporném mástrpissu názorně předvést nejniternější pochody müsli pseudoyntelechtuálního atrového hnědopicha a konfrontovat je se zdravým rozumem. Nejprve si stanovme dva režiséry. První je zdatný filmař a chytrý scénárista, který skončil jen u trávy a v životě se nedotkl tvrdých drog. Abyste se v mém odborném filmově teoretickém pojednání neztratili, říkejme mu třeba „Režisér“. Druhý je sice také zdatný filmař, ovšem jinak dost hloupý a nabubřelý egoistický pičus, co navíc čichá ředidlo. Z výše uvedených důvodů dále jen „Lars fon Trip (zkráceně LfT)“. Oba dostanou za úkol natočit řídký průjem. „Režisér“ má všechny potřebné znalosti a svůj příběh koncipuje jako nepřípustné romantické vzplanutí mezi nazelenalým kabanosem a lahví prošlého kefíru. Milenci totiž pocházejí ze dvou střevně nesmiřitelně znepřátelených klanů, a jejich vztah tak má velmi vysoký tragický potenciál. Po mnohých útrapách a nerovném boji s potravinovou inspekcí naši hrdinové zjistí, že nikdy nemohou být opravdu spolu, a rozhodnou se ukončit své trápení skokem do jícnu. Těsně po tomto nerozvážném aktu se jim však vrhne na pomoc hrdinný záchranář Carbosorb, takže se napjaté publikum domnívá, že vše snad ještě nemusí být úplně v prdeli. Ha, omyl! Po chvíli hlasitého kručení za táhlého molového vodnatého prdění kamera rutinérsky najíždí na skvostně vybarvenou rozbředlou žlutohnědou hmotu plnou špatně strávených kousků párečků, kefírových žmolků a smutně černých úlomků živočišného uhlí. Konec, titulky, emočně rozjitřený plačící kinosál. Délka filmu – 5 minut. Výpovědní hodnota – 100 procent. To přirozeně hloupý, avšak notně nabubřelý „LfT“ se napajcuje pseudoefedrinem, sjede celou tubu lepidla na kola a jako obvykle se rozhodne Wykydpédií povrchně zamaskovat deficit intelektu a všeobecného přehledu. A jak jinak začít, než tím, co by o takovém průjmu řekl nazelenalým kabanosem a prošlým kefírem vykrmený Emanuel Kant. No jistěže, „Ich muss!“, samozřejmě. Jak příhodné, šup tam s tím! A teď musíme přidat něco šokantního. Jak jen k tomu dojít oslím můstkem elementární narkologiky? No jistě, Kant byl přece Němec, že ano! Ale raději to ještě ověřím. A kdo byl ještě Němec, no? Správně, Hitler! Můj fascinující idol, nad jehož oltářem denně masturbuji a díky němuž je mým největším a nejvíce naplňujícím celoživotním koníčkem sbírání insignií Wehrmachtu. Šup tam pár explicitních záběru z koncentráků a v tak rajcovních uniformách pochodujících Schutzstaffel. Ale mrdnem přes to radši zelený filtr, aby se ti židi v Kán neposrali, zelená uklidňuje. Tak, a ještě nějaké hlubokosyslné filosofické poselství, abych ukázal, jaký jsem to prudký wikiyntelechtuán. Téma je průjem, takže asi nějaký tematický, zasraně dobrý citátek některého z houbičkových pilířů pouťové filosofie. No jistě, Šopenhauer, ten tam sedí jak prdel na hrnec. Takže na závěr tam těm ufonům naperu jinotajné maňáskové divadlo na téma „Všechno na světě můžete chtít, jenom nemůžete chtít, aby se vám chtělo.“ Žiš, já jsem takový frajer, musím se jít okamžitě sebepolaskat! Délka filmu - 2 hodiny. Výpovědní hodnota lahve Toluenu. A nyní je čas konečně si představit naše soutěžící z opačných konců kokotího spektra. V pravém rohu – soudný divák. Poměrně pohledný, vzdělaný muž bez větších mindráků, s nohama na zemi, nikdy netrpící šikanou nebo nepřízní žen, co je přesvědčen, že pohyblivé obrázky jsou tu a priori kvůli zábavy a ne proto, aby si u nich ufoni mačkali svá nedostatečně vyvinutá tykadla a ostatní se mohli uhryzat nudou. Říkejme mu třeba „Pan v.“. Levý roh – artový hnědopich. Nehezký olupený panic, ne, drobné hospodářské zvířectvo a plyšáci se fuckt nepočítaj, s ne zcela vyjasněnou sexuální orientací, léčící si své mindráky a nedostatek neuronových impulzů při skupinových terapiích s ostatními zoufalci v Klubících „náročného“ diváka, kde se vzájemně ujišťují o své mentální nadřazenosti žonglováním s cizími termity a o dokonalosti percepce úmorných pseudofilosofických patostreamových zvratků jim podobných pičusů či aktivních narkomanů. Přivítejme „Kardinálního kokota“, nebo lépe skvostný exemplář druhu „Fallus cardinalis (zkráceně Fc)“, protože oni milují latinské transkripce, ať už znamenají cokoliv. Fc má drobnou vadu řeči, pro hlubší nepochopení jeho zvratků si raději nahrazujte všechna „ch“ písmenem „r“. Pojďme na to! Film 1, pan v.: „Plnohodnotná chytře vystavěná kulervoucí zábava s vytuněnou pointou. Ač o průjmu, režisér se s tím rozhodně nesral!“ Film 1, Fc: „S takovou laickou supechficiální intechpchetaci tak závažného pchoblému jakým diachea bezespochu je, se nemohu v žádném pchípadě ztotožnit. Lapidáchní koncepce, neadekvátní chendeching chachakrechů, úzus laciných až kýčovitých vizualizačních instchumentů a pchedevším napchostý deficit alespoň bazální filosofické stimulace tvochí en bloc diletantský holos výhchadně pcho podchadného, chigidně zíchajicího kognitivně simplexního diváka. Film 2, Fc: Bchavo, bchavissimo, bezmezně adochuji! Excelentní konfchontace elementáchního zla s mochálními dilematy Kategochického impechativu, intelektuálně bohatá, psychologicky vytchíbená a citlivě podkcheslená pchofundálním myšlenkovým pchogchesem s nespochným edukativním impaktem. Mistchův opus magnum a já pohchdavě lituji každého bez suficientní pechcepce pcho takovýto achtový skvost!“ Film 2, pan v.: Notypyčo, to byla ale zase sračka! Džek staví dům a vy u toho stavíte židli pod lustrhák, abyste se zbavili utrpení. Pět poměrně působivých krátkých filmů o zabíjení poslepovaných úmorně nekonečným hlenem, vytékajícím z úst cestujícího na heroinu s obsedantní zálibou ve tření si vlastního přirození. Šestáková psychologie a hloupé pseudofilozofické mentorování fetujícího dementa, co si nevidí na špičku čuráka a jemuž ego již zcela sežralo zbytky soudnosti a sebereflexe, tudíž dokáže udělat nezáživnou otravu i z poměrně výživného tématu vyšinutého seriáka. () (méně) (více)