Režie:
Ermanno OlmiScénář:
Ermanno OlmiHudba:
Paolo FresuHrají:
Claudio Santamaria, Alessandro Sperduti, Francesco Formichetti, Andrea Di Maria, Camillo Grassi, Niccolò Senni, Domenico Benetti, Andrea Benetti (více)Obsahy(1)
Ve spojení s oslavami stého výročí začátku první světové války se slavný italský režisér Ermanno Olmi (1931-2018) rozhodl natočit film odehrávající se v zákopech na italské náhorní plošině Asiago. V této oblasti na severu Itálie se odehrála řada krvavých bitev a právě v této části Itálie také žil Ermanno Olmi. Protiválečný film Louky znovu rozkvetou se stal posledním Olmiho hraným filmem. Jeho jemná meditativní báseň byla nominována na osm filmových italských národních cen včetně nejlepšího filmu a režie. (TV Noe)
(více)Videa (1)
Recenze (9)
Vyprávění z ohniska válečných akcí, které s rezignací na silný osobní příběh hrdiny předvádí válku za použití mocných audiovizuálních prostředků jako běsnění nadosobních sil, do jejichž víru je člověk vržen bez naděje ovlivnit další průběh nějakým osobním hrdinstvím. To vše zasazené do mrazivě malebných scenérií, kontrastujících s událostmi, které v nich probíhají. Do jednoho zákopu úzce lokálně zasazený děj s obrovským přesahem, osobní Olmiho poselství, které není žánrovým filmem ale varováním před stále aktuální hrozbou válek s pochybnými až absurdními cíli. Smekám. Mimořádně ♫ citlivá hudba. (K dokonalosti viz Vitex) 4-5* ()
Olmiho novinka mi trochu pripomina jeden z jeho predchozich filmu Il Mestiere delle armi. I tam jsme sledovali zimni utrapy vojska (tam v 16. stoleti, tady za prvni svetove valky). Mestiere ale byl stylove cistsi a mel absurdni pointu. To ale neznamena, ze by Torneranno i prati nebyl skvely film. Osobne ocenuji jakesi ztiseni v kontrastu s hlukem valky, detaily s liskou a "zlatym" modrinem i uveritelnost kazdodennosti i ostry nazor. Uveritelnost a drobne detaily byly ostatne vzdy Olmiho poznavaci znackou. ()
SS - Schutzstaffel a druhá světová válka. SS - "Signore, sì!" a první světová válka v armádě státu dohody, té prý demokratické straně konfliktu. Bezpráví a bezmoc totiž nepatří jen k vysloveně kriminálním armádám jako byla SS, ale i k každé jiné. A ono italské "Ano, pane!" je toho krásným důkazem. Z filmového hlediska nejvíce zaujme, jak Olmi k umocnění sdělení, že největším nepřítelem vojáka není nepřítel z druhé strany zákopu, ale jeho vlastní armáda (resp. armáda jako taková), nenechá Rakušany vůbec vstoupit na plátno. Navíc, nelidskost armádní mašinérie se projevuje navzdory tomu, že každá jednotlivá postava, a to včetně oficírů, jsou normální lidské bytosti (problém armádní hierarchie se z ideologických důvodů, zvláště v anglosaských zemích, personalizuje a vyobrazuje jako prohřešky konkrétních lidí). Díky tomu divák vidí, že je to právě armáda a válka jako taková, která může za utrpení lidí na plátně. ()
„Válka je odporná bestie, která obíhá svět a nikdy se nezastaví.“ Stařec Ermanno Olmi vzpomíná, jak mu otec v dětství vyprávěl o První světové a medituje nad válkou z pohledu obyčejných vojáků v zákopech. Olmiho poslední hraný film je nádherně a chytře natočený, ale není to pěkné pokoukání. Obdivuji pana režiséra, že ve svém věku natáčel v tak extrémních podmínkách. Zde je krátké video z natáčení (překlad textu v 5:20 – Na pomnících, které ještě dnes zobrazují tyto vysoké velitele, by mělo být napsáno: váleční zločinci. Ermanno Olmi - 2014). ()
Louky se znovu zazelenají... "al mio papá, que quand"ero bambino mi raccontava della guerra, dov'era stato soldado - mému otci, který mi jako dítěti vyprávěl o válce, v níž bojoval". Mně o téže (?) válce musel vyprávět můj děda. Vyprávě mě o tom, jako voda v řece Piavě byla odporně červená... Nechtějme se téhle války učastnit ani ve filmu, nechce to ani Ermanno Olmi. Jako by ho válka ani nezajímala, tak jako vojáci přežívající dole ve špeluňkách (špeluňky nám hořely, kamarádi padaly, smutná byla podívaná na ty raněný...), i on pátrá někde dole a uvnitř: jedna jednotka jedné armády v jedné válce. ()
Reklama