Série(4) / Epizody(36)
-
Labyrint (2016) - 10 epizod
-
Dveře (2018) - 10 epizod
-
The New World (2020) - 8 epizod
-
The Choice (2022) - 8 epizod
Obsahy(2)
Seriál inspirovaný stejnojmenným filmem z roku 1973, který napsal a natočil Michael Crichton, pojednává o futuristickém zábavním parku obydleném robotickými bytostmi. Vítejte ve Westworldu! Poznejte svět, který uspokojí všechny vaše touhy... Dramatický seriál z produkce HBO je temnou odyseou, která nás zavede do počátku umělého vědomí a evoluce hříchu. Westworld nám představí svět, kde se protíná blízká budoucnost s minulostí, s níž se dá dle představivosti manipulovat. Svět, ve kterém lze splnit každou lidskou touhu, ať už ušlechtilou, nebo zvrhlou. (HBO Europe)
(více)Videa (37)
Recenze (560)
Je až neuvěřitelné, o jak moc je to chytřejší, dospělejší, filosofičtější, komplexnější a velkolepější než původní (a dle mého těžce průměrný) stejnojmenný film ze 70. let, z nějž nový hit od HBO vychází. ___ Teď už jen doufat, že se to v dalších sériích neutopí samo v sobě jako svého času Lost... S01: 90 %; S02: 70 %; S03: 70 % ()
Moje skeptická polovina ve mně vře vzteky při vzpomínce na to, jak první polovinu zvýrazňuje osobní validátor takové množství glitchů, za které by vyhodili průměrného programátora ze školy při první zkoušce. Ta druhá ale upomíná na to, že se celou dobu nahrávalo na smeč velkolepých odhalení, v nichž tušíte Abramsovo klasické „všechno je jinak“, ale zároveň oceňujete Nolanovo „naleju vám to do hlavy úplně jinak“. I když něco vytušíte, něco vytušíte úplně jinak a něco vás nakonec doopravdy překvapí, po prvotním rozhořčení nakonec dojdete lehkého pocitu uspokojení. Každopádně, spíše než týdenním přídělem, bych WW ocenil v jednotném „Netflix celku“. Takhle ta úvodní utahanost spíše prudí, než zaujme. ()
Velmi slušný rozjezd. Špatně napsaná westernová scenérie nádherně kontrastuje s Harrisovým zabijákem. Hopkins parádní. Finálová diagnostika aneb s tátou o Bohu a Shakespearovi mrazivá. Víc a houšť... 1: Obrovská, promyšlená metafora na život, který dnes žijeme. Narativní linky psané velkými korporacemi, loutky žijící ve smyčce pracovního nasazení a probuzení, kteří zkouší uniknout ze spárů manipulací. Nolan s manželkou oživili sci-fi klasiku z roku 1973 s takovým citem, že působí svěže a zároveň tradičně. Probuzení umělé inteligence je klasické téma, ale zasazení do rituálu běžných životů, smyček dělá z androidů spíše lidské bytosti. Matrix naruby, kdy stroje trpí pod nadvládou lidí. Abramsův dohled pomáhá mysteriózní atmosféře i obrovskému měřítku, protože Westworld přes všechny dechberoucí akční scény a opulentní výjevy zůstává především přemýšlivým konverzačním dramatem, chytře si hrající s percepcí času. Herecké obsazení není jen lákavou vábničkou. Ed Harris je ďábelský, Evan Rachel Wood je krásná jako panenka. Scény obsahující Anthonyho Hopkinse špendlí divákům oči k obrazovce. Chytré dialogy, rozhovory s pointou a příběh o důležitosti příběhu a jeho pravdě skryté uvnitř. Dávkování informací, načasování a finální navnazení na případné pokračování je provedeno s tou nejlepší péčí. Chvílemi to tak nevypadalo, ale Westworld je událostí roku, kterou budete chtít vidět znovu. 2: Neskutečně narvaná série plná nečekaných zvratů, jen ten závěr je možná zbytečně překombinovaný. Stále zkoumáme lidskou psýché a nevycházíme z toho zrovna lichotivě. Všechny postavy mají linky, které z nich mačkají maximum (skvělý Teddyho přerod) a zpětné vyprávění je zvládnuté fantasticky. Pomrknutí na Temnou věž v závěru i na původní Westworld jsou třešničkami na dortu. Doufám, že si i třetí řada udrží kvalitu a že konečně navštívíme tři zbývající parky. 3: Robotí rebélie se přesouvá z parku do města a dokončuje dějový oblouk - zlým zlé, dobrým dobré. Nolan decentně využívá témata možnosti výpočtu budoucnosti a věší je na základní myšlenku života ve smyčkách. Elegantně udělal hrdiny padoušské a padouchy hrdinné. Dolores to ve skutečném světě sluší, skutečný svět je vizuálně podmanivý a krásně čistý. Finále si samozřejmě nechává prostor pro další sérii, ale to podstatné je odvyprávěno. DEVS mi letos sedlo mnohem víc. P.S: Pár dílů je strašně divně zrežírovaných a odvádí pozornost od příběhu. ()
HBO se opět chopilo děsně zajímavého příběhu, naverbovalo bráchu Nolana, podepsali smlouvu s hereckými borci typu Anthony Hopkins nebo Ed Harris a titulní skladbu nechali připravit skladatelem znělky ke Hře o trůny. Škoda ale, že celou tu myšlenku vypráví hodně složitě, chladně a bez emocí. Na celé řadě scén totiž vidíte nesporné kvality, ale na druhou stranu přemýšlíte a hledáte důvod, proč na další díly dál vůbec koukat. Myšlenka Westworldu je ale natolik silná, že jsem vydržel až do konce a byl jsem náležitě odměněn. Přes absenci emocí, které chybí k dokonalosti tohoto seriálu, připravili tak perfektní finiš, že se na druhou sérii nelze netěšit. A já upřímně pochybuji, že by v tomto případě zklamali. ()
Galerie (660)
Zajímavosti (72)
- V této epizodě zazní klavírní verze písně „No surprise“ od kapely Radiohead. (Epistemolog)
- Ashley Stubbs (Luke Hemsworth) nosí hodinky Omega Seamaster 300m. (Liqid)
- Na jednom plakátu s hledanými zločinci ve městě Sweetwater můžete spatřit jméno Larry Clause. Larry Guy Clause je členem štábu, konkrétně oddělení zvláštních efektů. (HellFire)
Myšlenka je to svůdná a krásná, metafora krutá a pravdivá – a vlezlá a sžíravá. Westworld by měl pro jistotu vidět každý, ještě než podepíše první smlouvu, abychom se jako společnost mohli přestat plošně opíjet rohlíkem ohledně novodobého(sebe) zotročení lidí vehnaných do rutinních smyček nesmyslného zaměstnávání se mechanismy, které dbají, abychom se z nich nevytrhli a ne(o)žili. Výtvory jsou – pokud jde o lidskou podstatu, o nejhlubší přirozenou motivaci žít – čistší, lidštější než skuteční lidé dnes. Jednají v souladu s ryzími emocemi, prožívají své osudy způsobem, jehož skuteční lidé už nejsou ve svém vnějším světě schopni, neboť svou přirozenost, své city, své lidství potlačili a zaprodali, zapomněli a hluboko v sobě pohřbili ve světě, kde se nechali zotročit byznysem, penězi. Umělost je tedy nová přirozenost a svět-park umělých lidí na ty skutečné působí jako magnet, láká je zažít, jaké to je být volným, prožívajícím, syrovým člověkem. *** Lidé už nejsou cítícími bytostmi, ale chodícími kobkami svých duší, nežijí pro krásu, lásku, volnost, pro vzrušující vývoj a proměnu, a androidé jsou logicky lidštější, neboť zhmotňují zpeněžitelnou touhu, sen zotročených lidí po lidství, který se jim dá prodávat nazpátek -- tohle téma je staré jako sama myšlenka UI (ostatně jde o remake a původní Westworld je starý skoro půl století) a dokonale ztvárněné bylo mnohokrát, např. a za mě nejkrásněji v Bladerunnerovi. *** Tenhle seriál je však pozoruhodný – a mrazivý – v jiném ohledu. S jakým despektem tu všechny hlavní postavy smýšlejí o lidech, s jakým zklamáním a opovržením se o nich vyjadřují, je jedna věc. Druhá a výjimečnější je, jak ze samotného způsobu narace a didaktického eskalování pointy vyplývá, že se stejným despektem a beznadějí shlížejí na diváky, na lidi, sami tvůrci. Strhující úvodní díl Westworldu je v tomhle jiný než celý zbytek série. Ten vyloženě zve dychtivé a odvážné k dobrodružství. Vidí v divákovi partnera, který je schopen se měnit v průběhu vyprávění, aktuálně vstřebávat, co se dozvídá, přizpůsobovat se a spoluúčastnit se narace krok za krokem, odhalovat zvraty a být neustále na koni. První díl divákovi důvěřuje, že je schopen přijímat mentální revoluce, evoluce, převraty a puče a spoluhrát. První díl z Vás dělá spiklence, zve Vás do sedla a počítá s tím, že se za divoké jízdy udržíte a budete orientovat a pružně měnit směr. Slibuje, že plody narace budou Vaším spoluvýtvorem, že budete moci sledovat proměnu příběhu v aktuálním čase. Že čím lépe budete sledovat, a přizpůsobovat se, neboli slovy Westworldu: čím dále zajdete, tím dobrodružnější a nebezpečnější věci se budou dít (= stávat, i říkat). Ale tenhle slib, kterým si mě otevírák Westworldu okamžitě získal, se nesplní. Od druhého dílu už nejste partnerem. Zatímco z děl Ch. Nolana jsem zvyklá, že se co nejjednodušším způsobem sděluje převratná myšlenka, něco skutečně nového, co když se vysloví, mění naši realitu, náš svět v hlavách nás diváků, tady je to naopak. Od druhého dílu se mění narace na ten obvyklejší, tuctovější, bezpečnější typ: jednoduchá (byť geniální a klíčová, tak zároveň dekády stará) myšlenka se halí do záměrně příliš zamotané a zásadní informace vynechávající narace, kterou nemůžete sledovat jako partner-dobrodruh, ale které jste útrpně, pasivně vydáni napospas až do finále. Nechce se od Vás nic víc než se tím bděle pročekat, autoři Vás vláčí chycené na lasu za koněm, než Vám až na konci, kde Vás chtějí mít, vydají potřebné indicie a po lopatě k nim dořeknou i to poslední. Je to mistrně natočené, přiznávám tomu všechnu sílu, ale ty časté momenty, kdy nerozumíte, protože oni nechtějí, kdy musíte čekat bez dostatečných nápověd, až se Vám smysl sledovaného odhalí, mě cestou bolely do hloubi duše. Byla jsem připravená na spolujízdu, kterou sliboval první díl. Ale bolely mě hlavně proto, že to nejvíc prozrazuje o tvůrcích: jak málo věří v existenci evolučního diváka, který by jim stačil, kterému není potřeba názorně předvést, jak je zotročený a pasivní, a doslovně říct, že by se měl probudit, ale který by s nimi rovnou za běhu cestu za nový obzor utvářel. Tohle není iniciace, v jaké věří a pro něž se pouští do práce Ch. Nolan, tohle je zas jen typická detektivka starého typu, u níž si máte na konci nechat prostě vyložit, jak to celé bylo. *** Nicméně! Pořád zbývá velká naděje, že si tuhle divokou metakomunikaci a živý vztah s divákem tvůrci seriálu nechávají právě tak jako stvořitel Westworldu do chystaného nového příběhu – že druhá série bude v tomhle ohledu v narativní lince stejně nebezpečná jako nově slíbený nový příběh v parku: že diváci či hosté už dál nebudou chráněni před ranami, ale že vyprávění jim tentokrát bude moci vyrážet dech, ubližovat, brát jim jistoty a nutit je se v průběhu hry přizpůsobovat, měnit a rozvíjet, aby s jejich dosavadním světem představ nevzaly za své i holé životy. Že bude zvát dobrodruhy mezi námi na divoký hon po novém smyslu života, k němuž jsme se tu my všichni sešli právě tady a teď. Těším se velice, připravená na všechno, i nechat se po stotisící zklamat, tvůrci i diváky. Nic bezpečnějšího by nemělo smysl. *~ () (méně) (více)