VOD (2)
Série(7) / Epizody(84)
Obsahy(2)
Držitelé cen Emmy® a Zlatý glóbus® Paul Giamatti a Damian Lewis excelují ve spletitém dramatu o mocenské politice v newyorském světě velkých financí. Mazaný a protřelý státní zástupce Chuck Rhoades (Giamatti) se dostane do ostrého střetu s geniálním, ambiciózním králem spekulativních investičních fondů Bobbym "Axe" Axelrodem (Lewis). Oba využívají veškeré své moci, vlivu a taktik, aby se navzájem přechytračili. V tomhle aktuálním, provokativním seriálu jde totiž o miliardy. (HBO Europe)
(více)Videa (39)
Recenze (115)
Souboj dvou stejně špinavých světů a dvou nezdolných rivalů na opačných stranách barikády. Z pohledu studie dvou zajímavých protagonistů vlastně docela působivá série. Jak postava Giamattiho, tak Lewise má charizma, obě jsou dobře napsané a zdatně zahrané. Zobrazení fungujícího universa kolem nich už jde hůře a mnohdy jsou některé pohyby na pomyslné šachovnici velmi zjednodušené. Když už jsme u těch filmových metafor, kterých tu máme tucet v každém díle, tak lze zcela jistě říci, že Neil McCauley vs Vincent Hana se zde opravdu nekoná, ale když bude divák ochoten akceptovat podívanou o level až dva níže, tak se jednou tahle série dokoukat dá. Velká škoda, že poslední 2-3 série sklouzávají těžce do průměru a působí vyčerpaně, genericky a zbytečně natahovaně. První polovina za čtyři, druha horko těžko za tři. ()
Respekt všem kolegům tady na ČSFD, kteří se to dřív než já neostýchali počastovat špatným hodnocením. Vydržel jsem ne jeden, ale 2 díly, abych definitivně pochopil, že tohle je navzdory aktuálním 86-ti procentům totální, nesmyslnej, za vlasy přitaženej a přesto zoufale nudnej bullshit. Ale padají tu ohromný numera v dolarech, hodně lidem to evidentně stačí- sráči. ()
Pilot nebyl vůbec špatný. Damian Lewis tu má podobnou roli, jako v Homelandu a další výborní herci slibují kvalitní podívanou. Je tu však velké ALE. Finančnictví a zákonům USA nerozumím, a tak jsem se místy ztrácela v kulometných dialozích. Zbyl jenom vágní dojem, že tu máme naboba a jeho nejspíš špinavé peníze, ambiciózní vládní představitelé a střet zájmů. Kdybych neměla co sledovat, určitě dám seriálu šanci. Pilot 90% ()
Znáte ten pocit, když napíšete relativně dlouhý komentář, a před jeho odesláním nedopatřením zmáčknete F5? To se mi právě stalo, a je to možná proto, abych se držel víc u tématu Billions. --- Už jsem dávno necítil takovou prázdnotu, jak při sledování Billions. Když umělecké dílo postaví do svého ústředního motívu něco, co nemá lidské vlastnosti, nastoupí bezedná prázdnota. --- Když v roce 1971 americký prezident Richard Nixon zrušil "zlatý standard", a dolar stratil své krytí fyzickou hodnotou, jeho hodnotu začala určovat čistě víra lidí v něj. A i kdyby se dalo polemizovat o tom, zda je zlato skutečná hodnota, když jeho hodnotu určuje taky jenom víra lidí v nej, alespoň je fyzicky hmatatelnou komoditou. Zrušení zlatého standardu umožnilo neomezené tisknutí fyzických peněz, a tak již nereflektují výkonnost ekonimik jednotlivých států. Dále fakt, že fyzicky tisknuté peníze tvoří jen přibližně tři procenta veškerých peněz na světě, dokonale vyjádřuje jeho tvar virtuálního cloudu, který může kdykoliv zmyznout. Proč? Protože výkonnost jednotlivých států se měří v HDP, a jelikož peníze již nemají skutečnou hodnotu, je měření HDP skresleným obrazem skutečných hodnot jednotlivých ekonomik a lidských zdrojů. Koroporáty mají na dnes mnohem větší moc, než státní celky, a jelikož jejich ambice určují čistě a jedině peníze, jejich cíle jsou neuspokojitelné. Nekonečný ekonomický růst způsobuje prohloubení propastí mezi společenskými třídamy, a nekončící touha elit po růstu blahobytu způsobuje ekologické devastování přírody do nenapravitelné formy. I kdyby se z dne na den vyměnili lidi v klíčových pozicích států a organizací za dle nás ty správné lidi, i tak je velice nepravděpodobné, že by se rozjetý vlak směrem k ekologické katastrofě mohl otočit, nebo alespoň zastavit. --- Billions vyjádřuje všechno, co nesnáším na lidech, na společnostech a hlavně na sobě. Je to nekončící nutkání mít stále víc a být stále víc při moci. Zlepšit to můžu jenom každodenní pílí sebereflexe, a objevováním jakýchkoliv jiných hodnot, než jsou peníze. --- Ps: Jdou kouknout na burzu, Dow Jones prej poroste. ()
Galerie (1 453)
Photo © Showtime Networks / Jeff Neumann
![Miliardy - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/163/420/163420916_cf478b.jpg)
Zajímavosti (6)
- Když se Lara (Malin Akerman) vrací s chlapci domů a Chuck (Paul Giamatti) se vrací k Wendy (Maggie Siff) a vzápětí Bobby (Damian Lewis) smaže své hlasové zprávy v Lařině telefonu, slyšíme po celou dobu skladbu „With or Without You“ od irské kapely U2 z jejich pátého alba „The Joshua Tree“, které vyšlo v roce 1987. (Trajektt)
- Během rodinné dovolené, kterou trávil Damian Lewis v Irsku, někdo zavolal FBI, protože se domníval, že se jedná o skutečného majitele hedge fondu, který se skrývá před zákonem. (tedvidek94)
- Motorky, na kterých v tomto díle Axe (Damian Lewis) a Wags (David Costabile) jedou, jsou BMW R 1250 GS. (ArsenalEagle)
Další z profesních seriálů, prodávajících chytrý dialog a machiavelistický kalkul. V první sezóně to s důrazem na supermanskou charakteristiku miliardářů trochu přehání, v čemž během II. řady poleví. Lewisem ztvárněný finančník je sice krapet přeleštěnou směskou kognitivní, sociální a tržní geniality s estetickými parametry pohádkového prince, což má samozřejmě jediný účel: preventivně usvědčit všechny případné odmítače kosmetické sebekritiky kapitálu z mindráku sdíleného s po všech stránkách méněcenným rivalem. My, kterým se zvířecí i lidská nadřazenost pronásledovaného vůdce nějak nepozdává a všimli jsme si, že je mu silou argumentů důsledně nadržováno, máme podlehnout obrazu komplementarity mezi vzorovým a odpadovým mužstvím. Velkorysými fantasiemi usoustruženému Atlantovi může chtít uškodit jen evoluční výblitek spodních sta procent, který zahanben přirovnáním k přírodou ukřivděnému ratlíkovi raději zpacifikuje všechna svoje „ale“. Přesto, tuto lacinou hru na sexy kapitalismus a nás ostatní jsem už zvyklý odpouštět, protože si dlouhodobě všímám, jak tragicky se neujímá v srdcích čím dál nervóznějších voličů rekonstelace sil. „Neúspěšných“ a „zapomenutých“, jak si je opřívlastkovala neofeudální církev mediálních domů, placená za to, že ohledně vstupů a výstupů na straně odíraných má ideologicky jasno: zamlžovat, dokud to jde. Tou slabinou, ke které přezíravý nejsem, je způsob, jakým seriál recyklující zavedené formule meritokratického průjmu na úkor triviálních fakt konservuje falešný příběh o hospodářské recesi vyvolané hypoteční krizí. Snad až v druhé řadě se tu jednou mihne - aby byl samozřejmě rázem zaházen bláboly o ničitelích amerického tržního snu - komentář, který se dotýká věci tam, kde opravdu je, a na nějakou minutu už nejsou údajným zdrojem hniloby jinak zdravého a férového nastavení obchodníci s důvěrou. Je to během líčení, když se justice potřebuje ujistit o nestrannosti poroty s ohledem na nevysvětlitelné příjmové rozdíly mezi těmi, kteří jsou investováni, a těmi, kteří investují nebo investorům pomáhají s umisťováním. Čím dále je dělená hodnota z konečné tržní ceny produktu od dělné ruky vlastního výkonu, tím snadněji se naše očekávání vymykají gravitaci toho jediného, co bylo třeba: dát dílo dohromady. Sebehodnocení nasátých zprostředkovatelů a vlastníků získává své jistoty shlížením na to, jak jimi najatá lopotná síla rekonfiguruje energetické sekvence do smysluplných řetězců našeho společného spotřebního vzorce. Seriál tedy až na ten krátký moment, kdy se o skutečnost otře, schválně reprodukuje solidními ekonomy nikdy nepřijímaný blábol, že krize nastávají až s mediálním provalením škod v úrovni finančního sektoru a že selhává-li kapitál v uspokojování elementárních ekonomických potřeb rostoucího počtu, má to na svědomí mamon. Samozřejmě žádný mamon nenadělá chudáky z milionů pracujících. A my už dávno víme, v čem žijeme. / 5. řada: Všiml jsem si toho už dříve, ale v epizodě s černošským chlapcem v Yonkers to vynikne nejvíc. Bobby si protiřečí. Jednou burcuje k sociálnímu darwinismu, který si, bez nejmenších podkladů, zaměňuje s kapitalismem, a ve stejnou dobu navazuje přátelství s chuďasem. Tam najednou nejde o to, „brát si co nejvíce“, „dobývat a podmaňovat“, ale „ničitel a dobyvatel“, stranící se svého „parazitního“ otce, se stará, aby někdo jiný věděl, jak uniknout podřadnému postavení toho, kdo je v té hře „kořistěn“. Takže se prezentuje, jako by mu šlo jen o kořist, a oslavuje to, a zároveň se zdržuje péčí o to, aby jiný nebyl kořistí: svého otce, okolností, ostatních hráčů. Tohoto momentu je proto zvlášť radno si všimnout, jelikož perfektně ilustruje Bobbyho psychoideologický zmatek. Taková stanoviska nelze smířit stejně metodicky jako účty během účetní závěrky. Jsou to nesrozumitelné vnitřní energie a jako takové dokazují absentující autoritu. Osoba takto rozpolcená není své perspektivy vědomou autoritou, neví, co vlastně chce od sebe a od světa. Může toho mnoho dokázat a tím mást, že je cílevědomá, ale právě cíle si vůbec vědomá není, protože jednou miluje a chrání, jindy celou koncepci péče vysvětluje expanzivním instinktem, jako by i v péči mělo jít výhradně o seberealizaci. Nerozumí sama sobě, je slepá. / 5. řada mi vůbec nepřijde zásadně slabší těch předešlých, pořád splňuje původní formuli, což lze hodnotit tak, že je variováno totéž, ale přece – o čem jiném seriály jsou? Větší prostor je věnován Krakowovi, který mi je překvapivě po chuti: „I won't be a part of a criminal enterprise...“ /MÍSTY SKVĚLÉ PŘI POPISU SVĚTA - PŘÍKLAD: „People are merciless when it comes to doing good.“ (S05E07) () (méně) (více)