Režie:
Elmo NüganenScénář:
Leo KunnasHrají:
Märt Pius, Mait Malmsten, Ain Mäeots, Gert Raudsep, Rain Simmul, Ivo Uukkivi, Tõnu Oja, Jaak Prints, Martin Mill, Peeter Tammearu, Andero Ermel, Tanel Saar (více)Obsahy(1)
Sovietsky zväz 16. júla 1940 v súlade s paktom Ribbentrop – Molotov pričlenil Estónsko k svojmu územiu. 55 tisíc estónskych občanov bolo zmobilizovaných do Červenej armády. Nemecko v roku 1941 obsadilo toto územie. Miestni obyvatelia nemeckých "osloboditeľov" vrelo vítali a 72 tisíc z nich vstúpilo do nemeckých ozbrojených síl. Estónski dobrovoľníci vo Waffen-SS, tzv. baltické légie, patrili k najkvalitnejším jednotkám SS. V septembri 1944 boli nemecké jednotky evakuované po mori a na územie Estónska vstúpila Červená armáda. So Sovietmi však neprišla sloboda, ale poroba. Zvyšky estónskych ozbrojených skupín kládli odpor Sovietom až do 50. rokov, kedy už prebiehali vraždy, politické procesy, teror a predovšetkým deportácia do gulagov na Sibír. (Volodimir2)
(více)Videa (1)
Recenze (113)
Zvlášť pro fanoušky filmů s tematikou II. světové války velmi zajímavý snímek. Pakt Ribbentrop-Molotov a jeho důsledky z pohledu např. Poláků či Finů už byly nejednou filmově zpracovány, ale exkurz do absurdní situace Estonců bojujících za obě strany svých totalitních „přátel“ je už vcelku rarita. Ale k samotnému filmu. Upřímně, když během chvilky začal střet Wehrmachtu a Rudé armády, měl jsem obavy. Ne nadarmo nejdou podobně laděné filmy pod 2 hodiny, neb divák potřebuje nějaký ten čas, aby s postavami mohl začít sympatizovat, soucítit, nějak je chápat. Bez toho se může stát, že člověk sleduje válku 2 „bezejmenných“ armád (s nulovou emocionální účastí). V 1944 to kupodivu i navzdory kratší stopáži funguje. A to i po „vystřídání“ a „změně perspektivy“. Tenhle nedivácký tah tvůrcům překvapivě vyšel, a troufám si říct, že podobná „drzost“ by řadě filmů u publika neprošla. Závěrečná deziluze mi pak sedla, škoda jen, že s výjimkou Tallinu jsem se dost ztrácel v místopise, ale to už je můj problém. Solidní 4*, velká spokojenost. ()
Estonci můžou být právem hrdí na tento film z jejich nedávné, avšak kruté historie. Nejprve je naverbovala Rudá armáda po anexi Sověty a v roce 1941 se kvůli nenávisti k nim přidali k wehrmachtu. V roce 1944 ale Němci ustupují a tak nastává situace, kdy Estonci bojují proti sobě. Po technické stránce bravurně zvládnuté, počáteční a závěrečná bitva dechberoucí, skvěle zobrazené boje o zákopy a místami dost syrové, viz. sniper. Postavy jsem si oblíbil hned od první chvíle, proto jsem byl dost v šoku, když v půlce filmu většina z nich padne a vystřídají je jiní. Z tohoto důvodu může děj působit nejednotně, protože prakticky sledujeme úplně jiný film. Nicméně se ukázalo, že válečné filmy už nejsou specialitou jen velkého rozpočtu a hollywoodských triků, ale že i tací Estonci to zvládají levou zadní. ()
Po technické stránce je film bezchybný a může se v pohodě měřit s jakoukoliv západní produkcí a třeba zákopová rvačka by měla patřit k zlatému fondu válečných filmů. Na samotném příběhu estonských jednotek SS, který plynule přechází v pohled Estonců bojujících na straně Rudé armády jsem také nenašel větší mouchu. Ta tragédie národa, který má na výběr mezi velkým a vlastně stejně velkým zlem byla podaná věrohodně, bez zbytečného patosu a, díky nápadu s mladou učitelkou coby symbolem Estonska. velmi citlivě. Ani k hercům nemám nejmenší výhrady, takže suma sumárum 90%. ()
Dost mi to připomínalo Zemi nikoho. Ikdyž tohle nebylo nijak odlehčené. Zákopový válečný film sice s menší produkcí, ale koukatelný a pro lidi, které tohle baví, určitě i nadprůměrný. Z těch neznámých herců málo který vyčníval, občas jsem se už v té záplavě převlékaní kabátku trochu ztratil. Až s úplným koncem to pak dostalo správnej říz. ()
O účasti Estonska v druhé světové válce jsem pravda doposud nic neviděl ba ani nečetl. Zajímá mne spíše Pacifik a letecká válka nad Evropou. I tak jsem ale s otevřenými ústy sledoval film, který popisoval smutné období historie Estonska, kdy nejprve po okupaci Němců museli do války mladí muži v uniformách wermachtu a SS a po okupaci Rusů zase další v uniformách Rudé armády. Díky sledu dějinných událostí i vývoje války pak proti sobě stáli občané Estonska jako nesmiřitelní nepřátelé. Někteří nenáviděli Stalina a rádi šli s Němci, jiní zas byli v Rudé armádě jen proto, že odmítnout odvod by se rovnalo kulce nebo jízdence kamsi na Sibiř. Tak jako tak nebylo výběru. Nebývá to u mně obvyklé, ale v první půlce filmu jsem fandil těm klukům v uniformách barvy feldgrau... Film nám ale ukáže obě strany mince a tak jeho druhou půlku strávíme s vojákem Rudé armády - také Estoncem. Válka se sice přiklonila na stranu Rusů, ti se však v Estonsku chovali za války a po váce jako zvěř. Z hlediska válečného řemesla není filmu co vytknout, vše sedí jak má, mundůry, technika...Divák uvidí mnoho bitek včetně tanků T34. Milovníci letadel pak uvidí nálet Il2 na kolonu ustupujících Němců. Zkrátka a dobře tohle byl parádní válečný film, kterému k páté hvězdě chybělo už jen opravdu málo. Dávám 4 panzerfausty a Estonsko - Finské koprodukci palec nahoru ! . * * * * ()
Galerie (27)
![1944: Přinuceni k boji - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/162/928/162928282_0889bd.jpg)
Zajímavosti (4)
- Při úvodní bitvě příslušník estonských SS nabíjí samopal MP-40, avšak svému spolubojovníkovi následně podá útočnou pušku StG-44. (bejkovec)
- Kromě 20. granátnické divize SS (1. estonská) se v úvodní bitvě mihnou i vojáci s označením 23. dobrovolnické divize tankových granátníků SS „Nederland“ a 11. dobrovolnické divize tankových granátníků SS „Nordland“. (KM Phoenix)
- Estonci bojující na německé straně byli příslušníci 20. granátnické divize SS (1. estonská) a Estonci bojující na straně Sovětů byli součástí 8. estonského střeleckého sboru Rudé armády. (KM Phoenix)
Reklama