Režie:
Radek BajgarHudba:
Jan P. MuchowHrají:
Jiří Bartoška, Eliška Balzerová, Tatiana Dyková, Jiří Havelka, Jakub Kohák, Pavla Beretová, Iva Janžurová, Anna Čtvrtníčková, Lucia Siposová (více)Obsahy(1)
Veterinář Jan (Jiří Bartoška) už toho má dost. Poslední kapkou je smrt tchána, kterému taky došly síly a trpělivost. Babička (Iva Janžurová) totiž vždy rozhodovala o jeho životě, stáří, a nakonec i o tom, jak a kde bude pohřbený. Nerespektovala žádné jeho přání a touhu, v dobré víře, že ona sama vždy a lépe než on ví, co je pro něj dobré a správné. A tak se k jeho neštěstí o něj starala podle své představy o jeho štěstí. A Janovi začíná být jasné, že je na té samé cestě. Jeho žena Olga (Eliška Balzerová) se totiž řídí stejnou teorií malého dvorku a dlouhého biče a přesvědčením, že za štěstí svého muže je zodpovědná výhradně ona. Janovi dojde, že už takto dál nemůže, nechce, neumí. Když nic neudělá, skončí jako tchán. Jednoho dne jej napadne způsob, jak se osvobodit a získat zpět vládu nad svým životem. Tato revolta je ale hodně netradiční. Už jen tím, že prvotní inspirací mu byl jeden z jeho pacientů, papoušek s podezřením na Alzheimera. Jan se tak i díky němu vydává na cestu za naplněním toho, o čem se domnívá, že jsou jeho sny. A protože tato cesta nemůže být snadná, stává se její součástí také stádo koz a později i krav, psychiatrický ústav, plavba na voru a život na lodi. Janova cesta za svobodou ovlivní i životy jeho dětí a jejich partnerů. Dcera Olga (Táňa Vilhelmová) totiž převzala matčinu metodu, zatímco snacha Alena (Pavla Beretová) zatím dokázala tlaku rodové tradice odolat a volí vlastní cestu, liberálnější, modernější, lidštější. Důsledky jsou pro jejich protějšky (Jiří Havelka a Jakub Kohák), v obou případech odpovídající. (Cinemart)
(více)Videa (3)
Recenze (814)
„Tak sem si řek, že je jednou ostříhám pořádně.“ No, indicie tu byly. Ale přece jen…až tak šovinisticky pojaté dílko jsem nečekal. Místy to z filmu „stříkalo“ skoro až zbytečně (vyloženě přehnané mi přišlo „oznámení o stavu plodnosti“ a nesedla mně poněkud „mimózní“ pasáž na policii). Na druhou stranu, snímek to sem tam přežene úmyslně, přece jen jde o nadsázku a demonstraci určitého jevu. Tak či tak, ženskému publiku bych film spíš nedoporučil, leda těm divačkám, které si u něčeho takového dokážou udržet nadhled (ale jak tak vidím, naštěstí i takové se najdou). A o to by mělo jít u něčeho podobného především. Ale ať už se na film budete dívat jakkoliv, tahle hořkosladká tragikomedie o hledání mužské svobody, vyvazování se z konvencí a dusivých svazků s nemálo trefnými a vtipnými hlody (jakože já se u snímku smál docela často a hodně) za to zhlédnutí a slušné 4* rozhodně stojí. „Časem budu do toho hrobu dávat starou pani.“ - „Jo a ona bude překvapená, že je tam sama.“ Výstižný komentář: GilEstel ()
Jelikož se ještě stále neřadím mezi tu smutnou populaci zdomestikovaných podpantofláků bez sebeúcty, jen těžko jsem si mohl doposud představit, jak moc dokážou být ženy šílené. Nikdy mě ani ve snu nenapadlo, že mí ženatí kamarádi, ti věčně usměvaví pohodoví kluci, ve skutečnosti doma zažívají nefalšovaný manželský psychoteror, místy připomínající až čarodějnictví nebo exorcismus. Kdo to měl tušit! Tento kurevsky děsivý film je jasným důkazem, že žena nebyla stvořena z Adamova žebra, nýbrž z Ďáblova zaníceného vředu, který si v mukách a bolestech vyřízl pekelnými vidlemi z konečníku, aby nemusel už nadále trpět. Já se do podobné situace naštěstí nikdy dostat nemohu, neboť jsem si vůči ženám vypěstoval jednoduchý a vysoce efektivní obranný mechanismus – cokoliv ženy řeknou, to automaticky vyhodnotím jako spam. A pak už jen přičítám plusové body: nemluvíš o svých pocitech? Super, máš bod. Ani o tom, co budeš dneska vařit? Další bod. Není to nic o vánočních slevách v IKEA? Bod. Žádná strašně vtipná historka z kadeřnictví? Je tam. Nic o tvé sousedce, té „otravné krávě s fááákt trapným obočím“, kterou na chodbě zdravíš slovy „ahoj Aničko, moc ráda tě vidím“? Výborně, připiš si další. Pokud se jim podaří nahrát alespoň padesát bodů, odfiltruju jejich žvást ze složky [ale kozy má dobrý] do adresáře [hýbe ústy, možná to něco znamená]. Odsud je to už jenom krůček k tomu, že je začnu vnímat a možná i odpovím. Funguje to perfektně, denně tím ušetřím stovky zbytečných hloupých konverzací a místo toho se mohu věnovat filozofickým debatám se Siri, která od poslední aktualizace bravurně zvládá i krátká souvětí. Jedinou výjimku mám udělenou u své matky, tam musím zpracovávat všechna data. Nerad bych totiž zmeškal otázku, co má svému Koblížkovi dneska uvařit k papání. ()
Škoda ubrání plynu v poslední třetině, jinak ovšem nečekaně velmi svěží česká záležitost. Herecky nesmírně příjemná (suverénní Bartoška má sakra charisma, nekompromisní Balzerová se nepokouší variovat svou skvostnou kreaci z Žen v pokušení, Kohák nijak neruší, Vilhelmová je nesmírně svěže položená do role totální semetriky, rodinnou večeři si dosyta užívá vzpurný Havelka a moc fajn jsou i ostatní), místy lehce roztěkaná, jindy nečekaně hluboká story o trávení velké části života pod pantoflem je ve výsledku velmi milým překvapením. On začne blbnout, ony to těžce rozdýchávají. Cesta za svobodou je humorná, milá i docela trefná, ač jdeme místy už do extrémů a některé charaktery jsou už přeci jenom přehnané. Finále bohužel slabé, ale obecně to šlo i bez vulgárních zhovadilostí. PS: Poslušní manželé by na to chodit skutečně neměli. ()
Tak tomuhle říkám comeback se vší parádou. Jirka Bartoška s Hemingwayovským fousem byl prostě parádní. Ačkoliv by to bez žen v našich životech asi nešlo, přesto chlapi občas potřebují být sami, nebo být někde na chvíli s ostatními chlapy. Backerův Caveman to skvěle doplňuje. Tlupa lovců je prostě tlupa a ženy švitořící při trhání bobulí, nebo uklízející kůže v jeskyni a starající se o potomstvo ji prostě nenahradí.... Občas se nám tak trochu stýská (a lže kdo tvrdí že ne) po těch výsadách dědů a otců, za jejichž časů ještě tehdy neemancipované ženy neřídily zeměkouli s takovým důrazem jako to činí dnes... A při té vší obětavosti pro rodinu a touze po dokonalosti si často ani neuvědomují, že jejich péče dusí. Že v krbu, jehož římsy tak vehementně neustále otírají od prachu mezitím vyhasl oheň a teplo rodinného krbu zvolna vychládá.... Pak se ovšem nelze divit a na sklonku života obzvlášť, že chlap hodí přes rameno bágl, nasadí pohorky a jde tam kde je klid. Opravdový klid, ne ten umělý doma vytvářený mlčením (i když by chtěl něco namítnout), vytvářený kompromisy (ačkoliv je mu v konkrétních případech lecos zcela proti srsti a nejraději by bouchl do stolu s důrazným NE!). ----------- ! Všichni hráli skvěle, Balzerová, Janžurová, standardně Vilhelmová (jejíž náhlé prozření ke konci lehce dřelo). Mrzelo mne, že setkání s krásnou Lucií Siposovou, bylo tak krátké! Skvělý byl i Jakub Kohák. Pravda je ho teď všude plno, ale já mám jeho humor i jeho samotný zjev rád a nevadí mi. Tady si střihl velmi civilní nekomediální roli a podal ji velice uvěřitelně, takže těm co jej nemusí doporučuji odhodit despekt! Tohle byl film, který tu delší čas chyběl. Film o dlouhodobých vztazích mezi tak zvláštními a rozdílnými bytostmi jak jen ženy a muži mohou být. Dávám do hrníčku 4 lžičky mleté kávy . * * * * ()
Galerie (41)
Zajímavosti (18)
- Jakub Kohák (Josef) o natáčení uvedl: „Mně se líbilo, že vosy moc neotravovaly, že mě ani jedna nepíchla, že jsem viděl několik míst, kam bych se jinak nikdy nepodíval a strávil s fajn lidmi společný čas. Nelíbilo se mi, že pan Bartoška (Jan Berger) kupoval holkám zmrzlinu a mně – filmovému synáčkovi – nikdy.“ (SONY_)
- Papouškovi propůjčil svůj hlas dabér Bohdan Tůma. (TomasSlach)
- Jan Berger (Jiří Bartoška) spolu se synem Josefem (Jakub Kohák) a zetěm Erikem (Jiří Havelka) projíždějí na lodi pod železničním mostem v Praze, zatímco na mostě jede rychlík složený z klasických vozů (běžný rychlík). Následuje záběr z vlaku, kde je Olga (Eliška Balzerová) pozoruje zcela zjevně z horního patra příměstské jednotky řady 471 (CityElefant). (jujec)
Bajgar má smysl pro timing (byť má dvě pointy ve sto variacích), ale předně je to nejvíc misogynní film, co jsem snad viděl, který tlačí zcela uměle slabošské, v zásadních věcech pasivní a sobecké mužské postavy, jež pouze lžou a utíkají a znovu lžou, do kladné role a naopak ženy, které obětují své ambice a dělají vše pro to, aby vůbec existovalo v jejich domě něco jako "rodina", do role směšných fúrií. Ideál ženy je tu podán buď jako fotografka, která zcela bez kontextu a důvodu věnuje muži absolutní přízeň a obdivnou pozornost, nebo kámoška-manželka, která "mi do ničeho nemluví, a když si možná s někým jiným udělá dítě, tak jí do toho zas nebudu mluvit já". Je snadné smát se tomu, jak dcerka přebírá "móresy" matky a babičky v hodnocení mužů - ale méně vtipné je podívat se, jak se otec vůči své dceři chová, jak k ní mluví a jak se před ní předvádí, aby měla důvod tuhle optiku nepřijímat. Teorie tygra je šílená manipulace, kde filmový svět funguje vůči mužům absolutně alibisticky a vůči ženám agresivně a útočně, aniž by měl potřebu nechat muže dělat dobré a ženy v důsledku špatné věci. Protože muži jsou tak v právu, že mají nárok chybovat, a ženy tak špatné, že je jedno, že to myslí dobře. Manžel přesvědčí svojí ženu, že umírá, že na ni brzy zapomene kvůli neexistující nemoci, ale jako horší čin je prezentováno, když mu pak manželka po tom, co se bez omluvy vrátí, udělá místo kafe čaj (a on jí opět neřekne, že mu to vadí, jen s rozhořčením zjišťuje, že "se nepoučila", tak odchází). Tohle je opravdu svět, kde nárok na štěstí má jen muž, a to štěstí spočívá v tom, že mu žena uvaří jídlo, které mu chutná, nebude po něm vyžadovat, aby na to koupil správnou mouku, pak odvede dítě, aby nerušilo, a nechá svého pána odejít, kamkoliv bude chtít, aby měl klid. A sama bude pasivně šťastná, když toto bez výhrad přijme. A na štěstí má muž nárok automaticky -- nedejbože, aby své ženě musel říct, co mu vadí nebo proč není šťastný. Když mu žena nečte myšlenky, je třeba utéct a buď tím v ní ubít jakoukoliv osobnost a přijmout ji zpět (postava Vilhelmové, která se ve filmu zoufale snaží ze svého slabocha vyždímat alespoň nějakého otce pro svou rodinu, ale nakonec ji místo toho chytí pod krkem, opustí ji a ona ho chce z nějakého důvodu získat zpět s tím, že "se teda napravila" a už od něj nejspíš nikdy nic chtít nebude), nebo ji opustit. Postava Koháka, která měla toto snad alespoň trochu relativizovat, je (i kvůli tragickému Kohákově antiherectví - probůh, kde se tenhle nevtipný neherec vzal?) nedodělaná, polovičatá a nakonec uhne, aniž by z jediného momentu, kdy málem někdo Bartoškovi vysvětlil, že je sobecký hajzl, něco vyplynulo. Vlastně to vše ještě podtrhne svou představou ideálního soužití, kde nikdo na nikoho neklade žádné nároky ohledně ničeho. Musím říct, že z málokterého filmu jsem měl (bez ohledu na jeho filmařské kvality) tak silnou morální kocovinu a musím upřímně říct, že Bajgar napravil moje naivní přesvědčení, že postavení žen je už v naší společnosti natolik rovnocenné, že řešit přespříliš feminismus je trochu přežitek. Tohle člověku opravdu otevře oči. () (méně) (více)