Režie:
Bohdan SlámaScénář:
Bohdan SlámaKamera:
Diviš MarekHrají:
Zuzana Kronerová, Pavel Nový, Daniel Vízek, Václav Neužil ml., Marek Daniel, Tatiana Dyková, Petra Špalková, Alena Mihulová, Tadeáš Kalcovský, Luboš Veselý (více)Obsahy(1)
Po setkání s otužilcem Broňou (Pavel Nový) začíná ovdovělá Hana (Zuzana Kronerová) pozvolna měnit svůj stereotypní život, který se doposud točil výhradně kolem jejích synů (Marek Daniel, Václav Neužil), snach (Petra Špalková, Tatiana Vilhelmová) a vnoučat. Zatímco šedesátnice Hana prožívá love story, tradiční víkendové obědy v rodinné vile ztrácejí na idyličnosti a postupně vyplouvá na povrch, že každý z hrdinů má nějaké tajemství. Haniným nečekaným spojencem se stává vnuk Ivánek, který si zamiloval nejen svérázného Broňu, ale i jeho slepici Adélu a otužileckou komunitu na břehu Vltavy. Příběh rozkrývající nelehké vztahy mezi třemi generacemi přináší naději, že život lze vzít do vlastních rukou v jakémkoli věku. (Falcon)
(více)Videa (3)
Recenze (500)
Viac menej spokojnosť a dilema v rozhodovaní, lenže Sláma začne povedzme že situáciu, ľudí a vzťahy relativizovať až po nejakej dobe. Dovtedy si musíme zaradiť postavy medzi sympaťákov a pičusov a to pôjde veľmi jednoducho. Manželka syna je iba bio a má luxusný život, takže je to druhé. Podnikateľ je samozrejme sebec a mudrc, čo sa nedokáže o rodinu poriadne postarať je slaboch. Ľudia okolo vody, žijúci na divoko sú maximálne v pohode. Nakoniec to ale vďaka tretej tretine filmu funguje, pretože sa začnú vzťahy trochu nečakane komplikovať a záver je vskutku nečakaný a je to veľmi dobre. Dosť možno Krónerovej životná úloha, pričom je ale cítiť, že na ten zvyšok sa v scenári myslelo trochu menej. 70% ()
Mohlo by se to jmenovat Báby tvář z ledové vody, že bychom se propojili s Hollywoodem, kde výsledky nejlepšího filmu byly taky rozpačité (tedy daleko rozpačitější, z devíti nominovaných byl zvolen jasně ten nejslabší, což je husarský kousek a asi historický okamžik). Bába z ledu byla nejspíš jedinou a nejlepší možností. Češi si zdá se stále ještě libují v sociální depresi, ve vachrlatých rodinných vztazích a ne úplně šťastných koncích. Já, jako český divák z roku 2018, kdy drtivá většina zpráv je negativních, všude kolem politické zlo, v Americe Lump, u nás Ovar, si na konci říkám: "Stálo mi to za ty dvě hodiny života?". Líbilo by se mi to jako čistá sonda do života otužilců (nebo přímo dokument o nich), ta rodinná část je překvapivě pitomě napsaná, postavy (čtyři vedlejší nominace!?) černobílé jak zebra, situace celkem otravné. Ale ukoukal jsem to s jistým zájmem celé, a to se dnes cení! 60% ()
Bohdan Sláma je jeden z nejlepších současných českých režisérů. Netočí populárni filmy, nýbrž filmy náročné se specifickou cílovkou. Čemuž odpovídá i nižší hodnocení. Bába z ledu je kriticky ohodnocená náročná podívaná ze všedního života jedné rodiny, s krásně vypointovaným scénářem a silným poselstvím. A se spoustou šílenců, kteří lezou do ledových řek. ()
Občas jsem tento pocit mívala i u starších Slámových věcí, ale tady je to silnější než kdy jindy, a totiž že ten film nedává smysl. Kdyby se věnoval zralé ženě, která se učí rozkvétat a dívat se na svět vlastníma očima, tak proti němu neřeknu půl slova. Jenže tak to není. Soukromé problémy těch synů v takto detailním pohledu tam neměly vůbec co dělat. Absurdní vyhrocenost, nezvládnutí herecké intenzity (hlavně Daniel, Neužil i Tatiana to trochu přeháněli, zatímco Nový mi připadal moc plochý a prázdný na to, jaké nitro se v jeho postavě vařilo) používání dětí jako loutek a nikoli účastníků rodinného provozu, směšná kumulace v čase - už tak film působí uspěchaně, všechno vypadá, jako by se odehrálo během maximálně jednoho měsíce, a ke všemu je to tisíc zvratů, za které by se žádná telenovela nemusela stydět. V podstatě to vypadá jako školácké chybné rozhodnutí, kdy se autor zpracovávající vláčné, meditativní téma lekne, že se tam toho málo děje, a začne si vymýšlet zbytečné blbosti navíc a cpát je tam jednu za druhou. Nedává to smysl, a ačkoliv jsem si přála, aby poslední záběr byl takový, jaký nakonec je, tak díky tomu všemu, co mu předcházelo, je absolutně nezasloužený. ()
Galerie (23)
Zajímavosti (22)
- Natáčelo se v Hradci Králové. (San Miguel)
- Škola, ze které hlavní představitelka vyzvedává Ivánka, je Základní škola Dědina na Praze 6. (curlyberry)
- Česká filmová a televizní akademie doporučila film Bába z ledu na nominaci na Oscara v kategorii nejlepší zahraniční cizojazyčný film. (VášaVF)
Sice jako většina české současné produkce film nepřekračuje televizní kvalitu audiovizuálem (kamera, střih, hudba, zvuk nejsou nic světoborného), ale po vyprávěcí a tematické stránce je překvapivě dobrý. Alfou a omegou je tu dusno a bezvýchodnost životních situací, kdy každý z účastníků má už za život dost nadrobeno a spískáno a vzájemně si neumějí ani pomoct ani nic doopravdy sdělit, svěřit nebo vysvětlit, a už vůbec se nedokáží upřímně propojit a spolupracovat, aby se jim mohlo všem začít dařit prožívat život hodnotněji, lépe a opravdověji. Výčitky, mlčení, komentáře i občasná větší či menší gesta jako pokusy něco napravit nebo posunout lepším směrem se míjejí účinkem, projevy dobré vůle či zoufalé snahy přicházejí v rozklíženém načasování, jak každému dochází trpělivost či přicházejí podněty k reflexi nebo jednání v jinou chvíli, synergie nefunguje a každá naděje se vzápětí rozpadá v přemožení marností. Každý zvlášť je příliš slabý, aby mohl odčinit či napravit celý ten časoprostorový propletenec zamotaných nezdravých vztahů v rodinách a s trvalými následky nenapravených životních restů, vin a dopuštění nelze dobře žít. Ve chvíli, kdy se s takovým nákladem rozvětvených neštěstí člověk pokusí začít žít ještě i na stará kolena s někým druhým a opět v sobě zažehne naději, když ne na nápravu svého dosavadního zamotaného života, tak alespoň na nový začátek, musí zákonitě přijít o to horší vystřízlivění do reality, jíž nelze uniknout - protože ten druhý si s sebou v téhle společnosti nutně vláčí vlastní nedodělky a provinění a jejich trvalé následky, a kombinace dvou takových životních osudů není prakticky únosná - exponenciální příval následků, které je budou dostihovat, je přespřílišný. Když v našem pokolení jako několikátém po sobě nefungují rodiny a komunity (jako lokální sociální celky, kde všichni o každém všechno vědí a pomáhají si spolu žít, nikoli kluby, kam se utíká a kde se nikdo nikoho neptá na jeho domácí zázemí či minulost), jež by ctily základní lidské hodnoty, pak už žádný nový vztah zatížených, prokletých jedinců se spoustou šrámů a škraloupů neznamená dvojnásobnou radost a poloviční trápení, ale exponenciálně eskalovanou depresi a vědomí nemožnosti to překonat. Děti, které se mezi takovými paralyzovanými troskami dospělých motají, jsou tím od narození nenapravitelně poškozované, uzavřené, citově deprivované, bez morálních základů a osobně příkladného vedení k poctivé práci, vytrvalé péči a vnitřní radosti z jejích výsledků, naučené, že s ničím nepříjemným nejde doopravdy hnout, učící se rezignovat a kapitulovat, přijímat absurditu, porážku, nesrozumitelnost, absenci intuice i logiky, stávají se závislé na digitální zábavě, násilí, jsou nekomunikativní, otupělé či vzteklé, a rozhodně nepředstavují naději na lepší svět. ***** S takovým pocitem by měl divák odcházet z kina domů - do vlastní rodiny, ať už k rodičům, prarodičům, partnerovi, dětem, nebo třeba do bytu ke spolubydlícím či do izolace a "svého klidu" daleko od všech, ale pokaždé téměř jistě někam, kde nepanuje atmosféra ujištění, vlídného a vnímavého přijetí, podpory, spolupráce a širokého mezigeneračního rodinného i sousedského harmonického souladu. Všude je v nějaké formě napětí, dusno a bezvýchodnost, izolovanost a řevnivost. ***** Tenhle nenápadný film nastavuje nebalamutící zrcadlo naší realitě, v níž dobíhá někdy před pomyslnými sedmi pokoleními zažehlý rozpad mezilidských vztahů a skutečných hodnot, a naší vzrůstající neschopnosti ho zastavit a obrátit. *~ () (méně) (více)