Režie:
Juraj HerzScénář:
Markéta ZinnerováKamera:
Jiří MacháněHudba:
Petr HapkaHrají:
Marta Vančurová, Vlastimil Harapes, Sylva Kamenická, Jiřina Šejbalová, Dana Medřická, Eva Sitteová, Lubomír Černík, Žofie Veselá, Jan Hartl, Eva Svobodová (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Mladí manželé Staškovi – fotografka Marie (M. Vančurová) a student stavební fakulty Petr (V. Harapes) – žijí v útulném podkrovním bytě se čtyřletou dcerkou Maruškou (S. Kamenická). Upovídanou okatou holčičku mají rádi všichni sousedé i dělnice z výrobny věnců, která sídlí ve dvoře. Jenže jednoho dne dostane Maruška prudký zánět mozkových blan, na který posléze zemře. Tragická událost těžce poznamená psychiku i soužití obou manželů. Zatímco Marie se utápí v bezbřehém smutku, zdrcený Petr odstraňuje z bytu všechno, co Marušku připomíná: fotografie, hračky, oblečení i sbírku starožitných hodin. Vymazat z paměti milované dítě však samozřejmě není možné. Cesta k vyrovnání se s tragédií a k nalezení nové naděje vede jinudy… (Česká televize)
(více)Recenze (123)
Melancholická dráma, ktorá je geniálne natočená Jurajom Herzom. Len pre to sa oplatí vidieť snímok. Popracovať by sa určite dalo na scenári, aby dráma bola plnohodnotnejšou. Vlastimil Harapes sa mi do roly moc nehodil a keďže sa jedná o hlavnú rolu, tak to po všetkom výbornom vo filme stačí len na priemerné hodnotenie. ()
Zhlédnutí po delším časovém odstupu ubralo z mého někdejšího nadšení. Prostředí téměř pohádkově nereálné (mimochodem s něčím podobným pracovala Poledňáková především ve filmu S tebou mě baví svět i ve Velrybách), zasazené do jakéhosi bezčasí. Harapes nebyl pravděpodobně vybrán kvůli svým hereckým schopnostem, ale kvůli vizáži (a ruku na srdce, srovnejme jeho výkon s úrovní současných "herců", byť jeho předabování byl krok vedle. Vančurové i ostatním může současná herecká garnitura jen tiše závidět. Ovšem Hapkova hudba mě značně iritovala. ()
"Ty už mě nechceš?" Rodinné drama až moc psychologické. ()
Československé dusivé psychologické drama popisující nezáviděníhodnou situaci mladých rodičů po smrti malé dcery. Čtyřletá Maruška náhle onemocní zákeřnou chorobou a po krátké hospitalizaci odejde z tohoto světa a pro zdrcené rodiče M. Vančurovou a V. Harapese to pochopitelně znamená nepředstavitelně silný duševní otřes. Komorní drama natočené podle scénáře M. Zinnerové má poněkud zvláštní filmovou stavbu, neboť k tragické události dojde v první třetině filmu a ve zbylé hodině šokovaný divák sleduje, jak nebozí rodiče tuto situaci zvládnou. Musím uznat, že pan režisér J. Herz byl v této části k divákům milosrdný, neboť si dovedu představit rozličné katastrofické scénáře, které by mohly za takové situace následovat. Režisér se však rozhodl zbytek filmu postavit na optimistické vlně a k tomu, že se manželé semkli k sobě a touží po dalším dítěti. Herecké výkony obou ústředních postav byly skvělé, více prostoru dostala paní Vančurová a velmi mě překvapila svým hlubokým niterním projevem. Co se týká pana Harapese, jeho postava namluvená F. Němcem se v počátku chovala nedisciplinovaně, neboť měla spoustu jiných zájmů než rodinu, fatální tragédie mu však pomohla určit si životní priority. Nedílnou součástí filmu je mrazivá a současně tklivá hudba P. Hapky, která dle mého názoru patří k tomu nejlepšímu, co tento skladatel vytvořil. Jednou z možností, jak uniknout tíživé prázdnotě po odchodu dcery, bylo pro M. Vančurovou návrat k její profesi fotografky. Při této příležitosti se u ní v ateliéru objevila početná skupina umělců, mezi nimiž bylo lze odhalit mnoho budoucích slavných tváří (J. Lábus, B. Poloczek, J. Synková, J. Satinský, K. Smyczek, a další). Těžko stravitelný film s něžným a poetickým názvem popisuje situaci, kterou žádný člověk nechce zažít. Díky umění režiséra Herze, který se specializoval na vyvolávání nepříjemných a děsivých pocitů u diváka, je tento film i umělecky na výši a mohu ho navzdory jeho mimořádně smutnému tématu ocenit nadprůměrně. ()
Tohle pro me neni, kupodivu mi vadi i celkovy styl filmu... ()
Najslabsi film, ktory som od Herza videl. Bohuzial scenar bol uplne naprd a Herz z toho vytvoril co len mohol. Take nijake, zmiesane pocity!!! ()
Konečně jsem si našel čas na shlédnutí a mé prvotní dojmy jsou značně rozpačité. Marta Vančurová jako ženská filmová ikona té doby hraje dobře, problém mám ovšem s Harapsékem, který skutečně hercem není - ale budiž. Výtku mám také k celkové atmosféře snímku a k pokračování děje po úmrtí dcerky. Herz se sice snaží, ale ze slabého scénáře dobrý film prostě neuděláte. Ale nebudu zašlapávat tento snímek, což by byla urážka. Je to na svou dobu slušný počin se silnými momenty. ()
Juraj Herz to tu má skvěle psychologicky zmáknuté. S manželkou jsme u toho plakali jak želvy. ()
... neboť není na světě větší hrůza, než smrt vašeho dítěte. Prázdnota na vás vycení zkažené zuby. Není vůle žít, není síla umřít. Vše zešedne a znehybní, mysl se topí v olejnatém jezeře, jen samé skvrny a šmouhy, jen divné a smutné obrazce, jako na špatně vytřené podlaze po malování. Ne rozumem, ale srdcem je třeba. I když je to tak neskonale těžké, je to jediný způsob, jak svému dítěti prokázat lásku. Nechat ho jít. Udělat si místo v srdci pro další život. Neboť i vaše holčička vás milovala. Jestli se teď opravdu odněkud dívá, určitě by chtěla, abyste vy, její rodiče, byli šťastní. „Půjčím miminku všechny svoje hračky.“ ()
Nádherný film o lidském zármutku i štěstí s krásnou Martou Vančurovou v hlavní roli. 81%. ()
Ani po letech neztratil film na působivosti. Po vizuální stránce výjimečný. Hodně atmosféře pomohla scéna bytu - jeho dispozice a barevnost, resp. všudypřítomná bílá barva. Skvělá hudba, výjimečná Marta Vančurová, výborný Harapes a Šejbalová. A Emmě Černé v roli lékařky stačila minuta na plátně, abyste si ji dlouho pamatovali ()
HUDBA : Petr Hapka ()
Tohle byla psychologická podívaná do života vyrovnávající se ze ze trátou hodně depresivního zrna! Ale mile překvapil svým podáním Vlastimil Harpes... Ale skutečně bych se na to jen tak znovu nepodíval kvůli obsahu, ne formě.. ()
Ospravedlňujem sa všetkým priaznivcom tejto drámy, ale je to pre mňa príšerná slabota, ktorú vystihuje jediné slovo: účelové... ()
Film v pravém slova smyslu, protože mě nutil se na něj dívat, ne háčkovat. Nestačilo jen poslouchat a občas zvednout oči jako u mnoha jiných. Je založený hodně na vizuální stránce, není zbytečně ukecaný. Příběh je obyčejný, ale silný, podobně jako v italském filmu Synův pokoj. ()
Když jsem to před lety viděl poprvé zanechalo to ve mně hluboký dojem a to jsem byl 18-ti letý "fracek", které ho přece nic nerozhází!!! ()
Den pro mou lásku je film především o tom, co by nechtěl zažít nikdy žádný rodič. Je to šílená představa. Pak je to též o tom, jak se s tímto faktem vyrovnat. Marta Vančurová je kvalitní herečka a je to asi jeden z mála filmů, kde se svlíkala, ale zrovna u tohoto tématu si nemyslím, že to bylo trochu nepatřičné. Hodně vypovídajícím faktem o samotném filmu ale je, že Markéta Zinnerová napsala nějaký scénář a poměrně dost scénáristů jej odmítlo. Pak jej přijal Juraj Herz, ale M. Z. s ním nesouhlasila a dokonce se soudili. Takže je otázka, kolik zásahů režisér provedl a jak si film scénáristka představovala. Možná mohl vypadat úplně jinak. Mě se líbí první polovina, pak se snímek prolíná do řady rovin. Konec je navíc až moc Hollywoodský, zkrátka sladký happy end. ()
Nenadarmo Herz říká, že tenhle film má nejméně rád ze všeho, co kdy natočil. Není na něm nic zajímavého (kromě Marty), neobvyklého nebo krásného. První polovinu jsem čekal na to, až se začne něco dít a tu druhou, po dojití k názoru, že teď už se nic dít nestihne a nebude, jsem úpěnlivě prosil boha ať už to skončí. Kdybych býval věděl, že je to takové hovno, nesledoval bych to nemocný. Značně se mi totiž přitížilo... ()
Pro rodiče jeden z nejdepresivnějších filmů české kinematografie - ne-li vůbec nejvíc. Je to docela těžké vůbec dokoukat. Kamera spolu s naprosto padnoucí hudbou dodává už tak mrazivému tématu další levely. Nevím, možná mi to trochu připomíná vyzněním a stylizací francouzský film Dva muži ve městě, nevím. Vrcholné scény - krátce před koncem v ateliéru (M. Vančurová za přístrojem a střídající se osoby na portrétech a pak scéna na pouti se zmrzlinou). Podle mě film s velkým F. ()
Přijít o dítě je pro mě a dle psychologů to nejhorší co ženu může potkat.V podstatě se s tím nikdy nevyrovná.Film jsem viděla už mockrát a pokaždé žasnu jak lze tuto bolest přenést na plátno. ()
Reklama