Režie:
Leigh WhannellScénář:
Leigh WhannellKamera:
Stefan DuscioHudba:
Benjamin WallfischHrají:
Elisabeth Moss, Oliver Jackson-Cohen, Storm Reid, Aldis Hodge, Harriet Dyer, Benedict Hardie, Anthony Brandon Wong, Amali Golden, Michael Dorman, Sam Smith (více)VOD (2)
Obsahy(1)
Když Cecilia (Elisabeth Moss) pochopila, že chodí s psychopatem, bylo už pozdě. Izolovaná v luxusním sídle majetnického vynálezce si uvědomí, že má-li přežít, musí utéct. To se jí podaří, a když se od expartnerova právníka dozví, že ten její odchod neunesl a spáchal sebevraždu, po letech se může znovu konečně svobodně nadechnout. Navíc je bohatá, protože bývalý přítel jí asi ve zvráceném gestu odkázal obrovský majetek. Tak proč je i dál tak neklidná? Proč má pořád nervy na pochodu? Proč se kolem ní dějí věci, jež nedokáže vysvětlit a které mají čím dál děsivější průběh a důsledek? Existují jen dvě alternativy. Buď se Cecilia regulérně zbláznila, nebo se v její blízkosti pohybuje někdo, kdo je doslova neviditelný a má jediný cíl – připravit ji o všechno, na čem jí v životě kdy záleželo. Jenže jak můžete bojovat s protivníkem, kterého nevidíte a který možná navíc existuje jen ve vaší hlavě? (Cinemart)
(více)Videa (11)
Recenze (646)
První půle byla s náběhem na 5*. Whannell tu předvádí jeden nápad za druhým, podobně svěžím a neokoukaným způsobem jsem si moderní horor užil naposledy u Wanova prvního Conjuringu. Jak Wan, tak i Whannell mají leccos společné - oba dva nesporně šikovní tvůrci, kteří si ve svých začátcích vystačili s málem, prostě stačí jen talent a invence, bez většího finančního zázemí. Skvělý Upgrade prostě nebyla náhoda. Teď je jasné - a vsadil bych na to svoji blu-ray sbírku - že po Whannellovi také šáhne nějaké velké studio a čeká ho také slibná režisérské kariéra (vedle těch dvou takhle začínal třeba i Scott Derrickson, taky další šikula). Bohužel druhá půle Neviditelného se trošku překlopí do béčkové podívané a už mě tolik nebavila. Ale lehce cynický konec s jednou trefnou hláškou potěšil. Kdo nepotěšil, byla Elizabeth Moss. Nemá charisma, postrádá ženskou křehkost ….. a k tomu hraje blbě :o) ()
Plánovala to do „detailů“ a nakonec pláchla z ultramoderní vily kdesi u San Franciska před manželem-tyranem. Řezal ji, organizoval život, nutil názory, psychicky týral. Ukryje se u svého kamaráda a jeho dcery a záhy zjistí, že její milý zemřel. Vlastní rukou. Nutno ale připomenout, že byl pracháč, expert na moderní technologie a optiku a v domě měl laboratoř s přístroji, které opravdu nestály 250 dolarů. Dvě a dvě jsou čtyři, a naše hrdinka, která se postupně dostává zpět do „normálního“ života, má neodbytné zdání, že ho pořád cítí a že jí chce dál znepříjemňovat život. Její pocit ohrožení a neklidného očekávání je skvostný, rozuměj, že prvních 45 minut je velmi solidních. Kamera volí nápadité záběry, v prázdných místnostech můžeme očekávat neviditelná nebezpečí, která jednou přijdou, jindy nás jen mile šponují. Úplně bych se nechtěl pouštět do toho, jak se cítí oběť domácího násilí, protože i tady ten neviditelný konflikt okolí nevidí, respektive mu nevěří. Jenže pak přijde druhá polovina, která naplno odkrývá hlavní slabinu snímku: scénář. Pitomé se stává pitomějším, každá třetí scéna drhne a vyskakují nejrůznější otázky. Opravdu ji chce její milý zpět, když dělá kroky, kdy je ona krůček od smrti/kriminálu? Elisabeth Moss prakticky pokračuje s depresivní postavou z dystopického seriálu Příběh služebnice. Hraje slušně, ovšem hodně mi neseděla změna rolí. Na začátku je bezmocnou troskou, která se bojí vyjít před barák pro poštu, za pár dní osnuje složitý plán pomsty. A pak zase dolů a nahoru. A není taková sama. Třeba u jejího milého skutečně chybí důsledky jeho konání. Navíc myslím, že měla příležitosti dokázat okolí, že není blázen. Jenže tempo se místy zadrhne (a celkově je to dlouhé), takže pro diváky je prostor o tom všem přemýšlet. Za mě nakonec jen slušná jednohubka. Vím, že leckdo nebude souhlasit, ale raději si dám 20 let starého, trikově vymazleného a lákavě zvráceného Verhoevena. ()
Ten tolik vypichovaný feministický podtext je samozřejmě funkční, ale mě spíše bavila chytře variovaná transtextuální forma, v rámci níž se s neviditelnou maskulinní hrozbou zachází. Skvělým tahem je hned pomyslná absence prologu a okamžité navázání na hledisko ztrápené ženy, která se chce zoufale vyprostit z okovů svého manžela - hned úvodní sekvenci ostatně po prvním zhlédnutí považuji za filmařsky nejlepší z celého snímku. Nepřítel se tak stává postupně vyprofilovaným především skrze dialogy ostatních postav, skrze úvodní představení jeho honosného sídla a prostřednictvím uvědoměle vkloubené MeToo kampaně, zatímco hlavní hrdince jsme vyloženě nuceni držet palce již od prvních vteřin a Whannell může v druhé polovině upouštět od dominantního vytváření napětí na úrovni jednotlivých scén (odkazujících k známým duchařinám více, než se na první pohled a při absenci viditelného nepřítele zdá) a přesouvat se k motivům překvapení a vyvolávání zvědavosti na úrovni příběhu jako celku (jak to všechno narafičil a jak přimět ostatní, aby Cecilii uvěřili?). Díky oné transtextuální žánrové vyhraněnosti jde o dílo mnohem sofistikovanější než jen 'únik zneužívané ženy před bohatým tyranem' a divák si v jeho průběhu může klást interpretační výzvy, ale na druhou stranu se na většinu otázek odpoví příliš brzy či se dají snadno vytušit a závěr funguje spíše jako nutná satisfakce než jako odvážné završení různých žánrových a motivačních konceptů. Musím ale uznat, že to celé drží celkem suverénně pohromadě a s výjimkou pár scén, jejichž účinek napodruhé předem zpochybňuji, je to výborně (byť vlastně nenápadně) zrežírovaný průsečík mezi klasickým hororem od Universalu a moderní žánrovou hrou s divákem, jakých v současnosti opravdu moc nevzniká. Scéna s barvou na půdě a konkrétně její vyvrcholení mě vystrašila skoro jako pasáž ve ventilaci z prvního Vetřelce. 80% ()
Ak by ma Neviditeľný na konci prekvapil nejakým skutočným zvratom, so štyrmi hviezdami by som určite neváhal. Takto ide o old school záležitosť, čo sa ale týka aj oných zvratov, vrátane toho záverečného, kedy sa všetko uzavrie. Ide určite o chvályhodný projekt a omnoho sympatickejší, než väčšina hororových jednohubiek dneška, len po temných a atmosféricky pomalých dvoch tretinách nás čaká už iba obligátny akčný dojazd, kde sa to začne hemžiť až príliš veľa mŕtvolami. Všimol som si, že Neviditeľný sa začína za morom implicitne čítať ako odozva na metoo, prečo nie, išlo by o chytrý a skutočne skrytý význam, pričom v súčasnej dobe sme skôr zvyknutí na prvoplánové feministické posostvá typu Charlieho anjelov, kde už vlastne potom ani niet nad čím premýšľať. 70% ()
K herečke Elisabeth Moss mám taký zvláštny vzťah. Občas mi lezie na nervy, občas sa to dá ustáť, ako napríklad v Príbehu služobníčky. No v tomto prípade, aj keď tu opäť hrá niečo na spôsob ženy trpiteľky, mi to nesadlo. Príbeh mal potenciál, no tých niekoľko divností to celé zabilo. Hlavne v závere. Na druhú stranu natočené to bolo pekne a nenudilo. Lepší priemer. 65/100 ()
Galerie (37)
Zajímavosti (24)
- Heslo pri Adrianových (Oliver Jackson-Cohen) dverách je 1933 (rok, kedy vyšiel pôvodný film). (Arsenal83)
- Napriek tomu, že sa dej filmu odohráva v americkom San Fraciscu, tak celé jeho natáčanie prebiehalo v austrálskom štáte Nový Južný Wales. Film sa natáčal od 16. júla do 17. septembra 2019. (MikaelSVK)
- Myšlenka toho, že i když jste neviditelný, dokážete někomu zničit život, byla pevná součást příběhu. Je to podobné, jako když se lidé na sociálních sítích skrývají za svými avatary a útočnými komentáři mohou někomu zničit život. (TheSlezy)
Reklama