Režie:
Nicolas CucheKamera:
Pierre-Yves BastardHudba:
Christophe LapintaHrají:
Alexandra Lamy, Thierry Frémont, Zabou Breitman, Jean-Michel Tinivelli, Cécile Rebboah, Michaël Abiteboul, Julia Piaton, Nicolas Jouhet, Juliette Gombert (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Toto drama Claire Lemaréchalové je adaptací knihy „Le courage d'une mère" (© Oh! Editions) autorek Marie-Laure Picatové a Anne Berthodové. Země byla v té době pohnuta příběhem této matky umírající na rakovinu, která vedla obtížnou bitvu s francouzskou vládou o to, aby její děti mohly po její smrti zůstat spolu v rodinném prostředí. (Filmbox)
(více)Recenze (5)
Jak takovou věc natočit a neudělat z ní předvídatelné citové ždímání? ()
Film bez jakéhokoliv sentimentu vypráví příběh umírající matky čtyř dětí. Celý průběh se řeší jediná otázka - co bude s dětmi, až matka zemře. A času není nazbyt. Myšlenka dobrá, jen by takový film neměli vidět ti, kterých se děj filmu týká reálně, protože by mohl vyznívat depresivně, ale - a to je problém filmu - vůbec tak nevyznívá, což je tak málo pravdivé, až to bolí. Některé momenty se tu zbytečně opakují, otec, stále odmítající podepsat potřebný souhlas k osvojení, rodinné oslavy, dost nedotažený je zájem medií o tento případ. A především - vím, že je to těžké nafilmovat - ale až na scénu v závěru, kdy se matka kroutí v posteli šílenou bolestí, o níž druhý den ráno nic neví, takhle nevypadá rakovinář v posledním stadiu nemoci, natož aby ještě nakonec byl schopen radostně prožít vánoce a běh po pláži... ()
Závažné téma ale těžko uvěřit že by to takhle fungovalo v reálu.Aby se podtrhl nesnadný život Claire tak se proti ní nasadí herec ,který vizáží patří spíš na planetu opic a chováním do námořnické špeluňky.Konec předvídatelný.protože takhle skončily všechny filmy a i knihy na tohle téma jak přes kopírák ()
Možná budu u někoho za cynika, ale tak neuvěřitelně mdlý a povrchní film jsem dlouho neviděla. Velkou slabinou filmů podle skutečné události je snada nafilmovat to přesně tak, jak to bylo. Příběh sám o sobě je dostatečně nosný, vázne vykeslení postav. Otec dostal nálepku primitiva, místlo vnitřního přerodu cítím z jeho postavy spíše rezignaci. Pěstouni jsou tak neskutečně pozitivní a dobří, až jsou tím protivní. Do hlavní role obsadili sympatickou křehkou ženu, která se skutečné matce ani vzdáleně nepodobá. V kažém obraze cítím, že je to hrané, chybí alespoň zdání přirozenosti. Potvzuje to mou teorii, že televizní filmy jsou spíše pro jednodušší diváky, nízkorozpočtové a většinou něco dost podstatného postrádají. ()
Pomerne silný a zároveň správaním sa hlavnej predstaviteľky taký ľahký film, ktorý potvrdzuje, že sa neoplatí vedieť, kedy chcípnete. A že "novinári" sú zasrané hyeny, hnus, horšie povolanie je už len exekútor a revízor. ()
Reklama