Režie:
Wojciech SmarzowskiScénář:
Wojciech SmarzowskiKamera:
Piotr Sobociński Jr.Hudba:
Mikołaj TrzaskaHrají:
Michalina Łabacz, Arkadiusz Jakubik, Wasyl Wasylik, Adrian Zaremba, Jacek Braciak, Tomasz Sapryk, Izabela Kuna, Kinga Preis, Jarosław Gruda (více)Obsahy(2)
Píše se rok 1939. Zosia Głowacká je z malé vesnice v jihozápadní části Volyně, obývané Ukrajinci, Poláky a Židy. Láska ji poutá k ukrajinskému mladíkovi, ale otec ji provdá za bohatšího statkáře Macieje Skibu, staršího vdovce s dvěma dětmi. Život vesnice drsně a tragicky mění náznak okupace Sovětského svazu fašisty, později židovský pogrom, příchod Němců a nepovedené ukrajinské snahy o vytvoření nezávislého státu. Další bolestí poznamenává místo vlna vojsk vítězící Rudé armády, genocidu – v níž lidé tu doslova mizí, mají na svědomí bandy Banderovců. Uprostřed tohoto moře nenávisti mladá Zosia trpí, ztrácí manžela, dočasného milence a zoufale se snaží zachránit své děti… Rodinné drama, válečné drama, národnostní tragédie. Příběh tisíců vesničanů, z nichž přežije jen několik stovek, je vyprávěný právě „skrze osud jedné ženy“, v němž se zrcadlí veškerá složitost tehdejší doby. Přes komplikovanost reality a faktů ponechává režisér možnost orientace v historických událostech, daří se mu prolnout hlavní linii vyprávění se zlomky dalších lidských osudů, stejně jako nechá diváka cele projít skrze bezpráví, násilí, lidskou bolest (v poslední čtvrtině je toho navršeného zla i násilí hodně) až k symbolickému, smírnému konci. Skvělý scénář plně naplnila mimořádná realizace, podpořená folklórními prvky, úchvatnou výtvarnou stránkou, mistrnou zkratkou v zobrazení násilných či bojových akcí, desítkami válečných scén. Působivá kamera se nebojí silné exprese při zobrazování jednoduchých či několikanásobných plánů scény. Ocenění zaslouží režijní vedení hlavní ženské role i hereckých představitelů desítek drobných postav... Wojciech Smarzowski vypráví o vraždění polských civilistů ukrajinskými nacionalisty v letech 1943–1944, které je známo jako volyňský masakr. Etnické čistky a genocida byly namířeny nejen proti Polákům, ale i Ukrajincům, kteří nebyli příznivci UPA a pomáhali Polákům, v malé míře i proti ruskému obyvatelstvu, Židům, Arménům a obyvatelům jiných národností žijících v oblasti Volyně. „Neodpouštělo se“ ani smíšené manželství... Přesný počet obětí není znám. Historici odhadují, že bylo zavražděno asi 50 – 60 000 Poláků a 2 – 3 000 Ukrajinců. Tyto zločiny byly páchány a organizovány Ukrajinskou povstaleckou armádou (UPA) a Organizací ukrajinských nacionalistů (OUN). (Česká televize)
(více)Recenze (388)
Krásná Polka Zośia se narodila do špatné doby a do ještě horšího kraje. Je to dívka, která miluje mladého chlapce, Ukrajince. A právě mezi Poláky a Ukrajinci eskaluje nenávist s příchodem války. Neuvěřitelně syrově natočené drama, které snad ani nemá obdoby. Lze polemizovat, jestli bylo nutné ukazovat takové detaily masakrů. Myslím, že tady to nebylo samoúčelné a drastické scény jen podtrhly hrůznost a nesmyslnost činů obou znepřátelených národů. Zní to neuvěřitelně, ale ze čtveřice násilníků, Poláci, Ukrajinci, Rusové a Němci, vycházejí jako nejmírnější ti posledně jmenovaní. ()
Po velmi dlouhé době film, po jehož skončení mi bylo na zvracení. Vydržím hodně - ve filmu - gore mi problém vůbec nedělá - dokonce se někdy u něj i směju - ale tohle je úplně jiný level. Neuvěřitelně strašné ... stydím se za to, být také člověkem. Jak je možné, že tohle jeden druhému dokáže udělat ?! - Ani to nejkrutější a nejhladovější zvíře takto nejedná ... Kdyby děj nebyl místy zmatený - postavy se najednou odněkud vynoří a pak zase zmizí, aniž by bylo nějak ukázáno, co se vlastně pořádně stalo, tak je to velmi sugestivní a auteticky šokující, nechutný, velmi dobře zahraný, atmosférou dokonale hutný, pro silné povahy film, který jako jeden z mála na dané téma mi dal strašně zabrat. Nic takového už nechci vidět. Bylo mi opravdu zle. ()
Myslel som, že som videl už asi všetky hrôzostrašné filmy a nič nové a prevratné už neuvidím na tomto poli. TOTO je však úplne iná liga a vyjmúc úvodný folklór sa z toho pose...te. Na skutočnosť, ktorá sa diala a podotýkam nielen na východ od Košíc treba fakt silný žalúdok. Poliaci sú odvážny národ a vôbec sa nerozpakovali niečo takéto natočiť v tom najbrutálnejšom naturálnom kabáte. Repete si určite nedám... ()
Velmi sugestivní, šokující, ale zároveň extrémně dlouhé dílo. Opravdu netradiční filmový zážitek. Když už ve druhoválečném filmu pomalu vyjdou jako nejmorálnější Němci, je už něco "špatně". Nutno podotknout, že mezi oběťmi tohoto hrůzostrašného masakru byli i naši volyňští Češi. Což je skutečnost na kterou je vhodné upozornit, když se vzpomíná na obecně známé Lidice a Ležáky. To ale rozhodně neznamená, že je třeba upřednostňovat vzpomínání na události, které se, co se týče krveprolití, více "povedly" v měřítku kvantitativním a "kvalitativním". Nutné je si uvědomovat všechny hrůzy týkající se druhého světového konfliktu. Je to minulost relativně nedávná a o to větší mírou šokující, na jejímž čele je velice zřetelně vytetována pradávná zásada memento mori. Proto i mrazivý film Volyň do této ledové mozaiky perfektně zapadá a doporučuji jej k nezbytnému zhlédnutí. ()
Nacisti, bolševici, banderovci, ukrajinský nacionalismus, antisemitismus, msta, krutost, neskutečné barbarství, masakry, pogromy, znásilňování, kolaborace, udavačství, všudypřítomný strach, všichni proti všem, naboženská nenávist - tak by se dal heslovitě shrnout obsah tohoto filmu, který rozhodně není určen pro slabší a citlivé povahy. Možná by se hodilo doplnit označení žánru "Drama/Historický/Válečný" ještě o jedno lomítko a za něj dát horor. Člověk se po shlédnutí ptá sám sebe, kde se v člověku bere taková KRUTOST a NENÁVIST? Byla to prostě zku****á doba, promiňte ten výraz. ()
Wojciech Smarzowski si vybral hodně těžké téma na zfilmování, ale to je u Poláků normálka. Byl jsem zvědavý, jak si poradí s brutalitou, kterou páchali Banderovci a vyřešil to vcelku kulantně, tedy převážně v dialozích a záběrech na ztrápené obličeje, než v nějakých krvavých obrazech, jak jsme na to zvyklí z amerických krváků. Určitě je dobré tuto část historie připomenout, ale nejsem si jistý, zda právě formou 150 minutového filmu bez jakéhokoliv děje. Ale jak sleduji zdejší vysoké hodnocení, tak radši nehodnotim, aby mne za nízké hodnocení zdejší filmoví fajnšmekři nestáhli za živa jako Banderovci. ()
Film, který asi jen málokoho nechává chladným. Nacionalismus ve své silně extrémní podobě proplouvající do mezi etnických rozmíšek vede k šíleným masakrům, kde neexistují dobré a zlé strany, protože se vraždí všichni navzájem, a to navzájem velmi brutálně. Ano, takhle se čistí stát od menšin. Je dost smutné, že i dnes se najdou lidé, kterým něco podobného chybí. ()
Když jsem tak pozoroval Volyň, říkal jsem si, proč něco takového nevzniklo i u nás. Také jsem si ihned vzpomněl na minulo ročnou Krajinu ve stínu, která se zaobírala stejnou dobou a přeci jenom i dost podobným tématem, kde nenávist, násilí a odplata převažovala nad vším ostatním. Když to ovšem srovnám tak nad námi naši sousedé kinematograficky vyhrávají. Látku pojali opravdu skvěle a to způsobem postupným navozováním atmosféry a postupným vtahováním do filmu, jelikož první hodina nám ukazuje vztahy a kulturu pohraniční oblasti a především tedy vesnice Volyně, kde se odehrává i hodně děje. Vše se motá kolem ústřední hrdinky, která je ve filmu opravdu skvělá. Co musím asi nejvíce vypíchnout, je to naturalistické a syrové podání druhé poloviny filmu, kde se postupně projevuje násilí a to postupně nabírá na obrátkách. Scény jsou velice kruté a chladnokrevné a není to nic pro slabé žaludky. Zároveň si to ale udržuje úroveň a není to jenom pouhopouhé předvádění autorů. Po shlédnutí snímku jsem byl opravdu ohromen, ale došel jsem lehkého vystřízlivění, když jsem přemítal o filmu druhý den. Někdy zde totiž je jistá nepřehlednost, kdy já osobně jsem se lehce ztrácel v tom, zda postavy jsou nyní ukrajinští nacionalisté nebo ti polští atd. Tato nepřehlednost v jednotlivých frakcích je asi jediná vráska, jinak jsem si snímek opravdu užil a ty 2,5 hodiny utečou relativně rychle. 85% ()
Možno keby nám to doma otec nepustí v dobe kedy sa všade a najviac riešilo Rusko, Ukrajina atď. tak by som MOŽNO dal o stupeň lepšie hodnotenie ale takto... keď som mal toho plné zuby... moc ma to nebavilo ()
Kolika Rusům se děje toto asi dnes na Ukrajině, když tam přijede nějaká ta banderovská čistící jednotka jako Safari. Polsko i ČR jim ještě dnes dodává zbraně. Naši hoši ve vládě si rádi křiknou "Sláva Ukrajině" a kdo je proti, tak je ruský šváb. To nevymyslíš. ()
Přiznám se, že mě to trošku zklamalo. Nebudu tu už po 150 psát, že se musí přetrpět prvních 30 minut svatby. Ono se to moc nerozjíždělo ani potom. Dění kolem dívky sice graduje až do hnusného a smutného konce, ale graduje šíleně pomalým tempem. Nebylo pro mě lehké udržet ty dvě a půl hodiny plnou pozornost. Osobně jsem se v ději trošku ztrácela a občas mě překvapil nahodilý střih, který se mi sem vůbec nehodil. Moc se mi ale líbilo vykreslení doby. Bylo celkem jednoduché si představit, že koukáte opravdu na tuto lidskou historickou ostudnost. Bohužel věřím, že odpornosti, co se děly na konci (a lehce i v průběhu filmu), byly na denním pořádku nejen v této oblasti. Malá víra v lidi však ve mně zůstala, protože se našla i spousta lidí, kteří nezištně pomohli. Je to hnus, velebnosti, co si lidi jsou schopní provádět. Ne, že by se to předtím nevědělo… Celkově hodnotím velmi slabými 4*. A to jen díky poslední su(y)rové půl hodince. Jinak by to byly 3. ()
Na to jakou událost film zpracovává, to zas tak drsné není, snad vyjma posledních třiceti minut. Tedy abych to vyjádřil přesněji, drsné to je jako prase (ne není to vhodný historický film pro poučení vašich dětí), ale když vezmu podobně ražené dílo, jako je například Nanking Nanking, tam mě z toho všeho mrazilo mnohem více. A přitom se tam zdaleka tolik netlačilo na pilu, stran různých šokujících záběrů / situací, jako zde. Ale stylem, jakým je to natočeno - dějově, vizuálně i hudebně - to prostě zanechá v člověku mnohem hlubší dojem, než Volyň. A myslím si, že film, zpracovávající takové téma, by asi jiný než extrémně silný dojem zanechat neměl. Zde si budu pamatovat v první řadě záběry na různě zmrzačená lidská těla, a pak až teprve něco dalšího. ()
Veľká brutalita, ktorá ma však zaujala oveľa viac historicky ako filmovo... Spracovanie na jednotku, avšak hlavným problémom bolo vykreslenie nezaujímavých postáv okolo. ()
"Mírou té oddanosti je síla nenávisti k jiným národům." Tohle je asi největší zvěrstvo, které jsem kdy ve filmu viděl a je podle skutečných událostí. Není to o hereckých výkonech, o konkrétním příběhu, ale o nepopsatelné realitě toho místa a té doby... Chtělo se mi zvracet. Měly by si sáhnout hluboko do svědomí tyto "národy". Ještěže jsem "bojácným" Čechem, respektive Moravákem, než mít takovouto minulost... Film na nadstandardní hodnocení, ale už ho nechci nikdy vidět. ()
Co k tomu napsat? Kdyby měl někdo během reálné genocidy kameru, tak drsnější záběry by nenatočil. Nechápu, jak mohli lidi tuhle dobu psychycky přežít, když nějakým zázrakem přežili fyzicky. Myslím, že mozek musel vypnout po tom co viděli a zažili. ()
Pomalý rozjezd a o to dramatičtější finále, něco tak mrazivého jsem už hodně dlouho neviděla. ()
Zkurvení banderovci a potomci téhle pakáže pinglujou v mikrobusech do německých montoven na našem území tam a zpět z té své svobodné Ukrajiny. ()
Dějiny nelze změnit. Na to je krátký i ten nejefektněji natočený film, ať už se snaží šokovat lidským masem nebo explicitním násilím. Prožité utrpení tu zůstává jako memento s námi. Proč tedy existují historické filmy? Resp. proč by měly vznikat? Aby nám umožnily zprostředkovat vizi minulosti, zpřítomnit ji skrze obrazy, představit tak mnohdy bolestnou minulost očima naší přítomnosti. Odstup umožňuje pochopení. Film Volyň činí jen velmi málo z výše uvedeného. Chce vrátit hlas zavražděným, nechce pochopit, ale znovu (marně) rozvrhnout dobro a zlo. Nedivil bych se, kdyby po shlédnutí filmu lidé vzali srpy, kosy a vidle, a vydali se na Ukrajinu páchat „spravedlnost“ ve jménu odplaty. Ale takhle vyrovnávání s traumatickou minulostí fakt nefunguje, proto tento filmový obraz volyňských událostí NEPATŘÍ DO 21. STOLETÍ, protože jen rozdmýchává nacionální resentimenty, již tak živené některými polskými politiky. Není třeba propadat hysterii a zakazovat tento film, jak se to dělo na Ukrajině – sám se dostatečně usvědčuje z jednostrannosti, proto jej kritizují i ti rozumnější z polských historiků. Protože Ti ví, že na Volyni přestalo dobro a zlo existovat, a Poláci (a už vůbec ne Němci, jak film naznačuje) zde proto nemohli představovat pouze stranu dobra, Ukrajinci zla – byli to konkrétní lidé, kdo se provinil, bez ohledu na národnost. Udělat z Ukrajinců nelidské zrůdy pro pochopení složitosti zdejších dějin ničím v současnosti neprospěje. Takže ano, úkolem historických filmů je pochopit složitost minulosti a přičinit se na tom, aby se neopakovala. Wojciech Smarzowski (snad z nevědomosti) činí svým filmem přesný opak. Chce, abychom nepochopili a historii opakovali, se všemi důsledky… ()
Absolutně nebudu sdílet většinový nadšení. Vztahy poláků a ukrajinců vidím každej den v práci a stejně jako tady ve filmu mě neberou. V hodně případech jsem měl problém odhalit kdo je kdo a proti komu vůbec jde. Poslední půlhodina vraždění je masakr, ale bylo tak to jediný, co mě z těch 150 minut zaujalo. ()
Reklama