Režie:
Jan HřebejkScénář:
Petr JarchovskýKamera:
Bartek CierlicaHudba:
Petr OstrouchovHrají:
Anna Fialová, Aňa Geislerová, Martin Finger, Ivan Lupták, Filip Březina, Gabriela Míčová, Klára Melíšková, Karel Dobrý, David Novotný, Lenka Krobotová (více)Obsahy(1)
Filmová trilogie Zahradnictví se skládá ze tří samostatných filmů odehrávajících se na pozadí nejdramatičtějších období minulého století a časově předchází oblíbenému snímku Pelíšky (1999). Vypráví o třech rodinách: rodině leteckého radiotelegrafisty, rodině majitele kadeřnického salonu a rodině majitele zahradnictví. Obsáhne 20 let života postav, které musely v těchto pohnutých časech prožít nejlepší léta svých životů. Nápadník se odehrává na konci 50. let a vypráví o rodinných vztazích poznamenaných válkou a komunistickým převratem. S tragikomickým nadhledem vykresluje generační střet mezi předválečnou a poválečnou generací. Nápadník je romantickou komedií o představách rodičů, jak by mělo vypadat štěstí jejich dětí. (Cinemart)
(více)Videa (1)
Recenze (130)
Podľa môjho vkusu najvydarenejšia časť trilógie. Svojou poetikou a atmosférou sa najviac blíži Pelíškom, preto má aj najväčšiu šancu získať si najviac priaznivcov. Sme našťastie vyvarovaní kauzálnym nezmyslom a divným skákaním v čase ako v predchádzajúcich dvoch častiach a výsledkom je najucelenejší dramatický oblúk. Stále však nemôžem byť plne spokojný. Ako záver trilógie príliš Nápadník nefunguje, na nejakú katarziu zabudnite a predstava nejakého maratónu všetkých troch, resp. štyroch filmov mi nepripadá vôbec príťažlivá. Ide síce o komédiu, ale s dostatočným množstvom dramatických a temnejších prvkov, pričom táto kombinácia funguje najlepšie pri všetkých troch filmoch. A áno, Pepo má pravdu, na vychutnanie si trojky nepotrebujete ani nič extra vedieť o Dezertérovi a Rodinnom priateľovi, až na zopár detailov. Len neviem, či je to zrovna najlepšia vizitka pre niečo, čo chce byť ucelenou trilógiou. ()
Romantická komedie pelíškovského střihu? To ani omylem. A nejsem si úplně jistý, zda je to dobře nebo špatně. Od obojího asi trošku. Na jednu stranu je asi fakt, že film (stále ještě) z období 50 let (film se odehrává dva roky po událostech Maďarsku tedy někdy v období 1958-59) by coby ryzí komedie vyzníval asi divně. Zvláště když navazuje na rodinné události v Jindřichově rodině z předchozích filmů. Na druhou stranu těch spíše vážných momentů je ve filmů opravdu hodně, takže ani nevím, zda v mém celkovém vnímání tohoto filmu lze vlastně ještě hovořit o komedii (i když vtipné momenty tu rozhodně jsou). Jsme tu totiž jednak svědky, skoro bych řekl, psychologického dramatu o vztahu tyranského otce Jindřicha s téměř dospělou dcerou a zároveň můžeme sledovat, jak tyto události oživují "staré rány" komplikovaného vztahu Jindřicha a jeho ženy. A aby toho nebylo málo, jsme konfrontováni i s fízláckými metodami komunistické tajné policie. Na jednu "romantickou komedii", jak byl film avizován, trošku moc. Zkrátka a dobře jestli mé očekávání bylo u předchozích filmů cyklu Zahradnictví zcela naplněno, tady tomu tak úplně není. Možná to přitom hodně souvisí s tím, že mi zde postava Jindřicha svým chováním připadala neskutečně protivná (až odpudivá) a nějak mi to nesedělo s tím, kým byl dotyčný o deset let později v Pelíškách. A není to vůbec o hercích a o srovnání nesrovnatelného (Kodet versus Finger). Martin Finger mě obecně v této sérii přesvědčil, že je to moc dobrý herec. Spíš je to o tom, že mi přišlo, že to autoři filmu s tím vykreslením Jindřichova tyranského charakteru trošku přehnaly. V Dezertérovi se mi na této postavě líbilo jeho vlastenectví a antikomunismus. Zde byly zdůrazněny hlavně ty jeho negativní vlastnosti, což mi přišlo trošku škoda. "Pelíškovský" Jindřich se tak rozhodně nekoná. Pokud jde o ostatní postavy, přišlo mi, že tu žádná z nich nebyla nikterak blíže vykreslena, přičemž u řady z nich by se dalo hovořit, že jde tak vlastně spíš o takové bezejmenné "figurky". I když určitě to neplatí o obou Jindřichových dcerách. Z Anny Fialové, představitelky té starší, mám po zhlédnutí tohoto filmu pocit, že může jít o opravdu talentovanou (a přitom fakt krásnou) herečku. Vtipně pojata (i dobře zahraná) je i postava mladší (pěkně drzé) dcery Jindřišky. Jestli přitom něco platí pro všechny filmy této filmové série tak rozhodně to, že dětští herci se Hřebejkovi určitě povedly. A to rozhodně z mého pohledu není málo. ()
Nejlepší část Hřebejkovy trilogie. Nebylo to přeplácané a na rozdíl od prvních dvou dílů trilogie se film nejvíce podobal původním Pelíškům. Petr Jarchovský napsal k celé trilogii skvělý scénář a cením si toho, že čerpal z historie vlastní rodiny. Chci jen podotknout, že v celé trilogii byly nějaké scénáristické chyby související s původními Pelíšky. Za prvé, rodina Jindřicha se v Pelíšcích jmenovala Krausova a ne Rohnovi a mrzí mě, že na konci filmu nebyli napsány osudy jednotlivých postav. Ale na druhou stranu jde o volné pokračování, tedy předcházející Pelíškům, takže to vlastně nejsou ani chyby. Líbí se mi, že trilogie byla věnována Petru Šabachovi, bez něhož by žádné Pelíšky nevznikly. Teď už k Nápadníkovi. Na rozdíl od předchozích dvou filmů nebyl tak temný a už tam byli vidět Pelíškovské rysy. Herci skvělí. Anička Fialová byla vynikající. Ivan Lupták také nezklamal. Aňa Geislerová mě tak nějak v této trilogii nezaujala. Martin Finger se velmi snažil zahrát a ponořit se do role Jindřicha jak nejlépe uměl, a myslím, že se mu to povedlo, ale Kodet je Kodet. Nebyl tam ten charakter. Duo Melíšková/Míčová opět vynikající. Dodali tomu humor a skvělé hlášky. Stejně tak Filip Březina jako Karlík neboli Charles, představitelka malé Jindřišky i Lenka Krobotová s Davidem Novotným. Humor, ale opět nejvíce vystihla teta Mařčí v podání Sabiny Remundové. Ostatní herci také dobří. Některé scény byli ze začátku velmi zdlouhavé, ale potom se to postupně rozjelo a nabylo to spád. Kamera krásná a doufám, že na lvech bude oceněna. Hudba Petra Ostrouchova jak bys met. Tak pěknou hudbu jsem v českém filmu už dlouho neslyšel, ale to jsem říkal už v komentářích na první dva filmy. Kostýmy, masky a výprava krásné. Škoda jen, že jsme se nedozvěděli více o osudech hlavních hrdinů, ale třeba by některé byly velmi smutné. Tím myslím hlavně Danielu, která v Pelíšcích vůbec nebyla. Letos budou lvi velmi zajímavé. Trilogie, Bába a Svěrák. Kdo asi vyhraje? Nejlepší scény jsou první scéna, scéna s návštěvou veteránů, na tanečním bále a finální scéna s lustrem. A také všechny scény s Mařčí. ()
Těšila jsem se, že posledním dílem se celá série tak nějak ucelí, propojí s Pelíšky a jednotlivé filmy Zahradnictví vytvoří kompaktní celek. Nestalo se tak. Poslední díl je příjemná odpočinková komedie, kde za ženy září především Anna Fialová, naštěstí, když už je hlavní postava a jako partner oslňuje Ivan Lupták, tedy jeho postava, která je vytvořená jako prototyp dokonalého muže - partnera. Ale krom pár drobných pousmání nic víc, což je na komedii málo, napnutá jsem nebyla, takže drama taky ne a co se týče rodinnosti, jsem si jista, že půlka mé rodiny by nebyla schopna to dokoukat, ani kdyby je k obrazovce přikoval. ()
Příjemná komedie, která i bez toho celého zahradnického kontextu má na to, aby zlidověla. Frky už teď jsou nesmrtelné. Však on ten spor mezi mládeží a rodiči nikdy nevyčichne. Zároveň je to vhodná odpověď pro škarohlídy, kteří čekaly, že se před Pelíšky zasmějí ještě jednou. A nyní mohou z plna hrdla. ()
Galerie (36)
Zajímavosti (5)
- Anna Fialová (studentka Danuška) při rozhovoru se svou matkou Vilmou Rohnovou (Anna Geislerová) řekne, že její otec, invalidní důchodce Jindřich (Martin Finger), jednou řekl o jednom vztahu: „Dávám vašemu vztahu měsíc, maximálně dva.“ Později sám Jindřich řekne: „Bolševik sice ještě kope, ale už mu dochází dech. Dávám mu dva roky, maximálně tři.“ Jedná se o parafráze na Pelíšky (1999), kde otec Kraus (Jiří Kodet) říká: „My s bráchou dáváme bolševikovi rok, maximálně dva.“ (noelcoward73)
- Název Zahradnictví měl být původně pracovní název a ten nakonec zůstal. (Duoscop)
- Snímek se odehrává na konci padesátých let, ale příslušníci státní bezpečnosti hlídkující před domem Jindřicha Rohna (Martin Finger) sedí v automobilu Škoda Octavia v provedení vyráběném až od roku 1961. Stejně tak poznávací značka AC-01-46 se v padesátých letech vyskytovat nemohla. (Martin_L)
Reklama