Režie:
Iširó HondaHudba:
Akira IfukubeHrají:
Rjó Ikebe, Koreja Senda, Kjóko Anzai, Jošio Cučija, Fujuki Murakami, Hisaja Itó, Hiroo Kirino, Kózó Nomura, Ikio Sawamura, Minoru Takada, Micuo Cuda (více)Obsahy(1)
Země je opět napadena mimozemšťany, kteří protentokrát pochází z planety Natal. Ovládnutí planety ale nebude jednoduché, nejprve si nepřátelská rasa vybudovala základnu na Měsíci a ještě před útokem se musí vypořádat s lidskou posádkou, která přiletěla ve dvou raketách. Kdo zvítězí? (Kmotr76)
Recenze (10)
2. díl tzv. "TOHO's space opera trilogy" a bez debat nejslabší. Celou hodinu se skoro nic neděje, a to i na Měsíci je to zpočátku nuda, možná i kvůli nevýrazné a málo časté hudbě Akiry Ikufubeho. Očekávaná zábava začala až se střetnutím s mimozemšťany. Konečně se dostavily očekávané souboje podobné těm v Chikyu Boeigun (1957), ale už nezbyl čas na pořádné rozvinutí vesmírné války, takže finální bitva a závěr vyšumí do ztracena... Jinak triky opět na vysoké úrovni. ()
Iširo Honda si snáď nemohol vybrať lepšieho machra na špeciálne efekty, ako jeho dlhoročného spolupracovníka Eiji Tsuburayu. Tento pán bol vskutku majstrom, jeho triky ostávali na plátne stále iba trikmi a práve to posúvalo všetky tieto špecialitky od Hondu a iných, do nereálneho sveta plného dobrodružstiev, až romantickej akcie ( či už v kozme alebo na zemi ) a logických dier, ktoré ale toho pravého fanúšika netrápia. Spektakulárna podívaná. ()
Chápu,. že v té době asi těžko šlo udělat lepší triky, ale i tak nám zbyde naprosto blboučký a pitomoučký příběh plný neskutečného patosu a keců, bez nějaké dramatičtější linky nebo zvratu, a dokonce ani ty emzáky pořádně neuvidíme. Zato jsem viděl létající autobus, dokonce kloubák! Který ještě ke všemu střílel! Jinak, tvůrci maket a modýlků si určitě vyhráli a přišli na své, většina filmu v akčních scénách stojí jen a pouze na nich. Docela by mě zajímalo, jestli to tvůrcům i tehdy diváci „žrali“. Pobavila mě ta umcaca hudba, která zněla jako naše lidovky, během těch dramatických stříleček ve vesmíru, několikrát opakované záběry nebo to, že měsíční základna mimozemšťanů vypadá jako hračky z hračkářství pro děti do pěti let. ()
Space opera s celou řadou nedostatků, ale tolika krásnými momenty. Sice je tohle zatím nejslabší Hondův kousek, který jsem viděl, ale to je jedno: ve chvíli, kdy začne akce, kdy se bojuje, se v těchto japonských spektáklech spustí parádní Ifukubeho hudba, jednoduchá, lehce militantní, ale k těm scénám naprosto přesná. To já rád, takže jen škoda, že tady ji nebylo tolik, kolik by bylo záhodno, po pravdě začátek a vůbec první polovina filmu se trochu vlekla, ale druhá polovina už dojem o tolik vylepšit nestihla. Trochu mě to mrzí, protože zábavná přestřelka kosmických lodí je hezky udělaná a třeba závěrečná destrukce měst (extra papundeklový New York, ale i kartonový model Golden Gate Bridge u San Franciska a další) je jednoduše okouzlující a nádherně se na to kouká. Jenže jinak... Nejen u Hondy a studia Toho, ale celkově v japonských bijácích tohoto typu prostě ke štěstí potřebuju obří nestvůry. Tito mimozemšťani totiž ani jako protivníci za zmínku nestáli. A to je špatně. ()
Galerie (15)
Photo © Toho Company
![Vesmírná bitva - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/161/537/161537496_a3ab7b.jpg)
Zajímavosti (5)
-
Americká premiéra se konala dne 8. 7. 1960 v New Yorku spolu se sci-fi filmy Escapement (1958) a 12 to the Moon (1960). (Zdroj: en.wikipedia.org)
(Kmotr76)
-
Externí záběry vědeckého centra byly natočeny v Japonsku v Národním olympijském stadionu, který byl postaven v roce 1958. (Zdroj: wikipedia.org)
(Kmotr76)
-
Souboj létajících talířů na Měsíci měl být původně soubojem tanků. (Zdroj: en.wikipedia.org)
(Kmotr76)
Tohácký scifi ftw teda. Battle in Outer Space je takovej koncentrát Toho (sic!) nejlepšího, co studio žánru přineslo. Začíná mimozemská invaze a Japonsko stojí v centru pozemských snah situaci zvrátit, klasika. // Pokud se nepletu, jde o jeden z prvních filmů, ve kterém začíná kreativní duo Honda a Sekizawa zužitkovávat média jako prostředek všudypřítomné narace. Už Godzilla nebo The Mysterians tu možnost občas využijí v kontextu Japonska, ale až Battle in Outer Space vytváří opravdu globální krizi kompletně zprostředkovanou skrze spousty mediálních vsuvek – montáže tisku novin, titulků, jednání OSN, ale také televizních reportérů po celém světě informují o hrozícím nebezpečí. Tyhle scény mají čtyři funkce. (a) Ukazují, že hrozba je globální, takže stupňují napětí, nebezpečí totiž hrozí celé planetě! (b) Zpřehledňují! Krátké štěky reportérů nebo delší jednání Organizace spojených národů slouží i k rekapitulaci proběhnuvších událostí. Pokud divákům něco uniklo, po dvaceti minutách přichází mediální nebo politická montáž. (c) Budují očekávání směrem kupředu – nadhazují možná řešení situací a nechávají diváka hádat, jakou cestou se vyprávění bude ubírat. (d) Rytmizují! Oddělují od sebe narativní bloky řízené krátkodobými cíli. Schůze tak ohraničují menší celky vyprávění. Podíváme-li se na další Tohácká scifi, tak zjistíme, že fungují podobně. Mothra versus Godzilla s tím pracuje systematicky, protože se tématu japonských médií věnuje důkladněji, ale King Kong versus Godzilla nebo Invasion of Astro-Monster pak zapojují jak montáže novinových titulků, tak schůze politické reprezentace a vždy plní některé – nebo všechny – z těchto funkcí. // Když jsem u toho zobecňování, tak dlouho trvá, než se ukáže nějaká osobní rovina vyprávění. Ba co víc, není jasné, kdo je hlavní postavou! Jako první se ustaví nepřátelská tělesa a dalších dvacet minut se formuje extrémně obecný subsvět Země. Takže řídící je velmi hrubý konflikt Lidé x Mimozemšťané a právě ve 20. minutě se oddělí první individuální postava. Paradoxně nejde o hrdinu, ale doktora Ahmeda, jenž se stane loutkou nepřátel. Posloupnost obecné -> individuální: Mimozemšťané -> Ahmed následuje druhá strana o dvě minuty později, kdy se konečně objevují dva hrdinové v civilu a vyznávají si lásku. Trvá tedy nějakou půlhodinu, než se začnou vyčleňovat mikrosvěty a rozhodně ne nijak důkladně. Jsou definovány na dost povrchní úrovni, ale slouží hlavně jako způsob, jak zaháčkovat divákův zájem o vyprávění. Jeden pár a společný přítel, kterého unesou mimozemšťané – bum, drama! // Samozřejmostí jsou nádherné tokusatsu ataky na nevinné budovy, a hlavně brilantní práce se stylem. Troufnul bych si tvrdit, že Honda byl jeden z nejvíce podceňovaných a verzatilních tvůrců. Zatímco Godzilla nebo King Kong versus Godzilla experimentují s prostorem, All Monsters Attack je plný až parametrických vzorců, tak Battle in Outer Space exploatuje širokoúhlý formát s barvou. Většina kompozic je až obsedantně symetrická, barevně vyvážená a prakticky neuhne z nastaveného konceptu. Je to krásný. () (méně) (více)