Režie:
Paul Thomas AndersonScénář:
Paul Thomas AndersonKamera:
Paul Thomas AndersonHudba:
Jonny GreenwoodHrají:
Daniel Day-Lewis, Vicky Krieps, Lesley Manville, Richard Graham, Camilla Rutherford, Jason Redshaw, Cedric Tylleman, Gina McKee, Brian Gleeson (více)Obsahy(1)
Mít šaty od návrháře Reynoldse Woodcocka (Daniel Day-Lewis) znamenalo v dynamické éře obrozujícího se poválečného Londýna úplně nejvíc. Dáma musela mít dostatek peněz, patřičný rodokmen a odpovídající vychování, aby mohla vyrazit na večírek v jeho modelech, které byly vždy unikátní. Status génia si ale vybíral svou daň v podobě Woodcockovy totální emocionální vyprázdněnosti. Odtržen od reality všedního dne, neboť o vše praktické se starala jeho sestra (Lesley Manville), stavěl všechny ženy na roveň krejčovských panen. Měl sice vždy po ruce nějakou milenku či múzu, ale stačilo, aby si ráno při snídani trochu hlasitěji mazala topinku máslem a už se pakovala z jeho života. Když v kavárně v zapadlém přístavním městečku Reynolds objevil stydlivou servírku Almu (Vicky Krieps) a rozhodl se jí nabídnout momentálně uvolněné místo po svém boku, netušil, s čím si zahrává. Tahle zdánlivě neškodná submisivní bytost totiž rychle pochopila pravidla hry a rozhodla se aktivně bojovat za to, aby neskončila jako její předchůdkyně. Situaci jí usnadňuje i to, že se do ní Reynolds zamiloval. Nápor citů se však velmi negativně začal odrážet na jeho tvorbě, a umělcova praktická sestra se proto rozhodne rázně zakročit. (Cinemart)
(více)Videa (1)
Recenze (311)
Vážne ste všetci OK s tým záverom, ktorý mi to skoro zrazil na tri hviezdy? Tak detailná a sústredená, profesionálne chladná a inteligentná štúdia partnerského vzťahu dvoch ľudí - jedného z najvzdialenejšieho kúta Marsu a druhého z najvzdialenejšej časti Venuše - s tak brilantne gradujúcim dusnom a postupne sa vkrádajúcou hrozbou tragédie... vyústená v tak neadekvátne banálne, scenáristicky nič neriešiace nič? Áno, v živote by to tak asi pokračovalo, ale od filmov PTA čakám niečo viac. Všetci traja herci geniálni a neustále použitie Greenwoodovej hudby s nádychom klasicizmu zaujímavé, intenzívnejšie zasadzuje do obdobia a ladí so vznešeným hávom Woodcockovych kostýmov. ()
Pozor na to, koho si pustíme do srdca. Láska môže byť povznášajúca no môže mať i opačný efekt. Aká irónia, že zo všetkých tých možností, ktoré mnohí z nás majú, si nakoniec vyberieme lásku pre nás tú najmenej vhodnú. Chudák Woodcock... PTA zabalil svoj snímok do uhrančivej atmosféry, ktorej veľmi pomáhalo aj pomalšie tempo príbehu, aj keď sa mi miestami zdalo, že to bolo až moc lenivé. To najhlavnejšie je tu však, odhliadnuc od skvelej výpravy a réžie, herecká stránka, ktorej k dokonalosti veľa nechýbalo, hlavne v podaní famózneho D. Day-Lewisa. Ani Vicky Krieps nebola zlá, no ja osobne by som si radšej na jej mieste vedel predstaviť Kelly Macdonald. To už by sa v mojom prípade zážitok z filmu dotýkal samotných nebies. Silný nadpriemer. 85/100 ()
Psychologická vztahová studie. Krásný tichý a rafinovaný portrét narcisty, který se ukáže hned v první scéně kde vynadá mladé ženě, že ji říkal nechce k snídani sladké pečivo a ta odpoví, že to říkal jiné ze svých žen. Je malicherný, tajnůstkářsky něžný a nevypočitatelný.Vzrušující tváře doprovází podmanivý klavírní a houslový doprovod. Erotická romance, v níž nahotiny jen tušíme pod krásnou látkou asi neosloví mainstreamové publikum. Výborné svícení, kamera a výprava. Pracuje se s vypravěčskými prostředky a nemusí se přitom přiliš mluvit (výrazy herců, hudba, obrazy).O působí dojmem bezcitného sobce, ale uvnitř je jemný. Ona překrývá frustrace láskyplným obdivem. ()
(spoilery) Snímek působí nekonečně jako díla Jane Austen. To klasicky nevyhledávám. Phantom Thread je skvěle nasvícený, nasnímaný a zahraný a postavy promlouvají promyšlenými dialogy. Hlavně ale film buduje příjemně bizarní dynamiku vztahů, umně propletenou snadno přístupnými podobenstvími: sledujeme muže, pro kterého jsou ženy múzami, tedy potravou pro vlastní kreativitu. Jakmile se jich nasytí, jakmile okorají, vymění je. On sám je oproti nim domněle nesmrtelný a nadřazený – myšleno svým mužstvím, géniem i fyzicky. V tomto duchu z počátku snímku sledujeme dění během snídaně, kde na manýry Woodcocka submisivně vycvičená, domestikovaná a psychicky rozebraná partnerka nabízí netečnému návrháři jídlo. On jej chladně odmítne s tím, že těžké jídlo už jíst nechce. Odmítá tak i ji. A záhy odmítá další svou múzu minulosti. Pro její věk a kila navíc. __ Woodcock je obklopen submisivitou jím hypnotizovaných žen, které plní jeho vůli a přistupují na svou podřízenou roli, kde jedinou výjimkou je jeho sestra, ukotvená kdesi mezi matkou, životní partnerkou a nejbližším důvěrníkem. Ženy jsou pro něj ale jinak pouhou jiskrou, nástrojem a ramínkem na šaty, nedosahující zdaleka kvalit milované matky, které ho hlavně nesmí vyrušovat a otravovat vlastní vůlí, bytím. Jen se jimi živí, dokud ho nezačnou svou nezajímavostí obtěžovat. ___ Když zanedlouho po zmiňované snídani Woodcock "dostane hlad", hledá ukojení své touhy v jakési restauraci – s nově objevenou chutí najde svou novou múzu, Almu. Své zalíbení v ní potvrzuje i symbolická rovina: těžká snídaně, kterou si s chutí objedná. __ Postava Almy prochází skvělým vývojem. Z počátku je jen další naivní a subimisivní obdivovatelkou, která se, sice s bolestí ale nechá, komandovat návrhářovými manýry a zacházet se sebou jako s krejčovskou panou. Časem v sobě ale nachází zpupnost. Projevy z počátku evokující slabost režisér Anderson časem nasvítí jako konání možná oddané, ale také chladné a nebezpečně sebevědomé vytrvalosti. Tu předznamenává už dialog Almy a Woodcocka z počátku jejich vztahu. Zpříma na sebe hledí. Alma se pousměje a řekne, že hru o to, kdo uhne pohledem nemůže Woodcock vyhrát. A ukáže se, že má pravdu. ___ Woodcock zanedlouho nasycen opět projevuje nechutenství. A Almu to pohne proměnit cestu stále větší poddajnosti a submisivity v pravý opak. Podbízivost ustupuje, přesycenému nabídne své sebevědomí a jed. A tím, že ho dostane na pokraj smrti, jeho učiní závislým na ní. Otočí dynamiku vztahů. Najednou je on bez ní ničím. A podlehne jí. Kouzelně motivy snímku kotví závěrečná scéna, kdy on si uvědomí, že ona ho tráví. Zkoumá ji pohledem – ale ona neuhne. Opravdu vyhrává. Woodcock se dobrovolně zakousne do otráveného jídla, aby opět zakusil bolest, blízkost smrti a závislost na Almě, a tím si oživil hlad po ní. A oba v tom bizarním spojení nachází lásku, kdy géniovi jeho partnerka strhne dominantní masku, aby tak zasytila jeho doposavad skrytou touhu – po jedu, po vlastní submisivitě a závislosti na někom, která mu dala pocítit vlastní smrtelnost. A která ho sundává z nedotknutelného piedestalu. () (méně) (více)
Znáte ten pocit, když sledujete film, ve kterém hraje Daniel Day-Lewis (ověnčený několika Oskary) poslední roli, vidíte, že si svojí roli herecky opět absolutně užívá, ale zároveň víte, že všechno ostatní je ve filmu brutálně průměrné, nezajímavé a naprosto zbytečné? Že neznáte? Tak si pusťte Nit z přízraků. ()
Galerie (38)
Zajímavosti (9)
- Ve filmu není uvedeno v jakém roce se film odehrává. Soudíme-li podle kostýmů a interiérů, tak by se mělo jednat o 50. léta. (UhLee)
- Daniel Day-Lewis před uvedením filmu prohlásil, že jde o jeho poslední filmovou roli. Po uvedení filmu odejde do „hereckého důchodu“. (Yokolobuna)
- Jméno hlavní postavy, Reynolds Woodcock, je myšleno jako skrytý vtip. Vymyslel jej sám Daniel Day - Lewis a režisérovi se to tak líbilo, že ho opravdu použil ve filmu. (UhLee)
Reklama