Režie:
Peter JacksonKamera:
Andrew LesnieHudba:
Howard ShoreHrají:
Elijah Wood, Ian McKellen, Viggo Mortensen, Sean Astin, Liv Tyler, Billy Boyd, John Rhys-Davies, Dominic Monaghan, Christopher Lee, Miranda Otto, Brad Dourif (více)VOD (5)
Obsahy(2)
Po smrti Boromira a rozpadu Společenstva se cesty jeho členů rozdělily. Hobbit Frodo se svým sluhou Samem putují k Hoře Osudu, jen tam mohou sprovodit ze světa obávaný Prsten moci. Musí se však vypořádat se skřetem Glumem, který se snaží Prsten ukrást, ale hobiti ho přemůžou, spoutají a donutí ho, aby je vedl k bráně Mordoru. Aragorn s elfem Legolasem a trpaslíkem Gimlim se vydávají po stopě skřetů, aby osvobodili z jejich zajetí hobbity Smíška a Pippina. Mezitím však sílí moc temného pána Saurona, který se spojil se zrádným čarodějem Sarumanem a společně upínají všechny síly k získání Prstenu. Kdyby ho znovu získali, pak by byla Středozem definitivně odsouzena k zániku. Naše hrdiny tak čeká ještě dlouhé putování a mnohé nástrahy, než se jim podaří Prsten moci jednou provždy zničit. (TV Nova)
(více)Recenze (1 291)
Možná nejlépe zrežírovaná bitva co ve filmech kdy byla. Výkon Serkise si zasloužil aspoň nominaci na Oscara a jestli někdo říká, že Dvě věže jsou z celé trilogie až třetí vzadu, tak se díval na jiný film. 10/10 ()
V histórii sa stáva len výnimočne aby sequel dosiahol kvalít predchodcu. Dve veže sú jednoducho ďalší masterpiece. Skvelý úvod do prostriedky Rohanu s jedinečným soundtrackom a vizualom. A opäť neuveriteľne scény, ako odkliatie Theodena, súboj s wrokmi som videl asi 100x a rovnako ako aj bitku v Helmovom zlabe. Aj po viac ako 20 rokoch je len pramálo filmov, v ktore sú takto prepracované. Opäť skvelo zvládnuté všetko. Ešte aj útok entov na Sarumana je niečo, vizuálne podmanive a priam neskutočne prepracované do najmenšieho detailu. Naj postavy Araghorn, ktorý už sa dostal dopopredia, opäť Gandalf, ale aj postupná premena Froda, či Golum, famózny digitál na tu dobu ……100% ()
Nejlepší trilogie všech dob. 5 z 5! ()
V roce 1948 u nás ještě stihla vyjít knížka ruského emigranta a profesora sociologie na Harvardu Pitirima A. Sorokina "Krise našeho věku", vydaná ve Spojených státech poprvé o sedm let dřív. Dočteme se v ní (v překladu Františka D. Ondřeje) mimo jiné tohle: "Zcela pravidelným příznakem rozpadu v každém velkém kulturním systému je nahrazování znamenité kvality kvantitativním kolosalismem, vnitřní hodnoty vábnou vnějšností, věcí podstatných věcmi okázalými. Tak tomu bylo v minulosti a tak tomu je i v přítomnosti. (...) Řecko nejtvořivějšího údobí, šestého, pátého a čtvrtého století př. Kr., porovnáme-li je s pozdějším světem helenistickým a ještě pozdějším světem římským, nám dává klasický příklad. (...) Přejdeme-li k údobí helenistickému a pozdějšímu údobí římskému, obraz se mění. Znamenitost kvality se zhoršuje. Její místo zaujímá stále více kvantita (...) Vědy a umění byly nyní pěstovány v daleko větším měřítku. Ustavovala se masová výchova v uměních a vědách, ve filosofii a technologii. Byl zaváděn velmi široký a rozvětvený školský systém. Zájem davu o politiku se stal pravidlem. Rostla masová sdružení, mužské a ženské kluby s masovými estetickými zálibami, masové amatérství ve filosofii, masová divadla a dramata, masová náboženská shromáždění, masové produkce kulturních hodnot všech druhů - všechno v širokém měřítku. (...) Velikost a vnější zdání se staly měřítky jakosti. Choroba vnějškové obrovitosti a kvantitativní kolosalism pronikly helenistickou a pohelenistickou římskou kulturou. (...) Kvantitativní kolosalism pouze nahrazoval neschopnost vytvořit velké kvalitativní hodnoty. Byl to nejzazší ústupek nejprostřednějšímu vkusu. "Neschopni učinit je krásným, učinili je bohatým" - tak můžeme opakovat slova Pliniova o obrovských divadlech jeho doby. Čím více se zhoršovala tvůrčí jakost, tím více rostly až do nesmírnosti vytvářené hodnoty. Čím méně měly vnitřního obsahu, tím byly okázalejší. Čím byly vulgárnější, tím úspěšněji šly na odbyt. Čím větší byly chrámy, tím prázdnější bylo náboženství. Čím obecnějším se stávalo davové vzdělání, tím méně se objevovalo geniů. (...) Čím větší zástupy filosofů, tím menší filosofie. Vzdělání nahradilo tvořivého genia, technika nápady, mechanická rutina tvůrčí původnost. Naše (...) kultura je na tom také tak. Vnější lesk a kvantitativní kolosalism jí vládnou. "Čím větší, tím lepší," to je naše heslo: proto máme ty obrovské mrakodrapy, pomníky, chrámy, školní a kolejní budovy, nádraží a (...) veletržní paláce. (...) Nejlepší podívaná je ta, co k sobě přitahuje nejvíc lidí. Podobně tomu je s nejlepšími kazateli, učiteli, řečníky, profesory, ministry, a kdo ví s čím ještě. Největším učencem je ten, jemuž se nejvíc platí nebo má nejvíc posluchačů. (...) Veledíla literatury, filosofie, umění, vědy, náboženství a politiky jsou ta, jež se dají dobře prodávat milionům kupců. (...) Co není kvantitativně veliké, nýbrž pouze skvělé kvalitou, přecházíme bez zájmu. Opravdová měřítka vybranosti a vulgárnosti, dobrého a špatného, mistrovského a nemotorného, krásného a ohyzdného, vnitřně moudrého a vnějšně chytrého stále více mizí jakožto měřítka jakosti a jsou nahrazována měřítky kvantitativními. I ve vědě "kvantitativní měřítka" vytlačila myšlenku, inspiraci, intuici a hluboce pronikavou kvalitativní analysu. Pliniovo "neschopni učinit své hodnoty krásnými, činíme je obrovskými" platí právě tak pro naši kulturu, jako platilo pro (...) kulturu římskou." () (méně) (více)