Režie:
Wallace WorsleyHudba:
Hugo RiesenfeldHrají:
Lon Chaney, Patsy Ruth Miller, Norman Kerry, Kate Lester, Nigel De Brulier, Brandon Hurst, Ernest Torrence, Tully Marshall, Raymond Hatton, Gladys Brockwell (více)VOD (1)
Obsahy(2)
V Paříži 15. století zatouží Jehan, zlý bratr arcijáhna, po cikánce jménem Esmeralda a přikáže hrbatému Quasimodovi, aby ji zajal. Vojenský kapitán Phoebus také miluje Esmeraldu a zachraňuje ji, ale cikánce není Quasimodův stav nesympatický a vytvoří se mezi nimi nepravděpodobné pouto. Poté, co pomstychtivý Jehan obviní Esmeraldu z pokusu o Phoebovu vraždu, jsou Quasimodovy city podrobeny zkoušce. Film byl klenotem společnosti Universal z roku 1923 a stal se jejím nejúspěšnějším němým filmem s výdělkem přes 3 miliony dolarů. Film byl natočen podle stejnojmenného románu Victora Huga z roku 1831 a je pozoruhodný velkolepými kulisami připomínajícími Paříž 15. století, ale také Chaneyho výkonem v roli mučedníka-hrbáče Quasimoda. Film vynesl Chaneyho, již tehdy známého charakterního herce, mezi hollywoodské hvězdy a pomohl také nastavit standard mnoha pozdějším hororovým filmům, včetně Chaneyho Fantoma opery z roku 1925. (Film Europe)
(více)Recenze (16)
Americký snímek „Zvoník u Matky Boží“ nesázel především na to, že má skvělého herce v hlavní roli, navíc ve skvělém mejkapu, ale i na romantickou linii, která mi tu osobně tolik nesedí, tedy ne ta, na níž bylo primárně zaměřeno. Jinak je to ale pořád velmi dobrý film, je vidět, že hodně zestárnul, ale to snad každý němý film. Rozhodně si zaslouží zachování pro další generace. ()
Tato adaptace mne mírně zklamala. Zaměřila se totiž výhradně na románek Esmeraldy a velitele hradní stráže, od kterého se následně odvíjí hlavní zápletka filmu. Quasimodo tak zůstane spíše nenávistný, oblizující se skřet v pozadí, místo aby byl zvýrazněn jako odpudivý, avšak ve skutečnosti laskavý a věrný chudák. Ale i tak všechna čest Chaneymu, jeho hrbáč je přesto neodolatelný. ()
Lon Chaney bol skvostný a jedinečný (údajne na svojom mejkape vo väčšine filmoch pracoval sám!) a je preto poburujúce, že mu nie je v tejto vyše 2-hodinovej adaptácii Hugovho románu dopriany zaslúžený priestor. To sa teda odzrkadľuje v slabšom hodnotení. ()
Samozřejmě to má něco do sebe - minimálně pro tu hrstku lidí, kteří podobné staré vykopávky dokáží docenit - ale zrovna v mém případě to bylo více než úmorné, a v podstatě jsem ten film jen protrpěl. Což - abych byl poctivý - ale vlastně není chyba toho filmu, jakož spíše Hugovy předlohy. Osobně nemám problém napsat, že jsem nikdy nepochopil zdroje nesmírné obliby toho románu, protože mi jeho děj přijde stupidní, literární kvality více než sporné, a celkově mi to přijde jako beznadějně zastaralý historický kýč, u kterého se mohu jen podivovat, kolika adaptacím nechal vzniknout a že dodnes ta historka o hluchém hrbáčovi ještě někoho zajímá. Čili podobně jako je pro mě Hugův text veskrze nesnesitelný, měl jsem velké problémy dokoukat i tohle, byť řada momentů je tam rozhodně zajímavých, makeup Lona Chaneyho je bez debat nesmírně působivý, a vůbec celé je na to svou dobu hodně vizuálně zajímavé, a je evidentní, že to muselo zdát hodně peněz (všechny ty davové scény zaplněné komparzem apod...). Silně mi ovšem vadilo, že se film v závěru odklání od předlohy, v níž byla Esmeralda nespravedlivě popravena a Quasimodo žalem zahynul u jejího těla - filmová Esmeralda zůstává v závěru živá a spočine ve vroucném objetí se svým miláčkem Phoebem, zatímco smrtelně zraněný Quasimodo umírá poté, co si naposledy zazvoní sám sobě umíráčkem - aneb jak z jednoho kýče udělat ještě větší kýč. Odlišností od románu je zde však víc a velké množství látky bylo z knihy vypuštěno, což je pochopitelné, protože všechny ty historické pasáže a úvahy o katedrále Notre-Dame jsou pro filmovou adaptaci zcela nepoužitelné (on vůbec význam katedrály v tom filmu oproti předloze je až zarážejícím způsobem upozaděn). Obecně jsem na podobné násilné změny ve filmových adaptacích alergický, a je to jeden z dalších důvodů, proč mě tento film bohužel neoslovil. Btw. nemohl jsem se u toho filmu zbavit pocitu, jako bych cestoval časem, protože mě prostě fascinuje, že člověk v roce 2020 kouká na film z roku 1923, který je natočený podle knihy z roku 1831, která je dějově zasazena do roku 1482 - z těch šílených časových rozestupů na mě jde mírná závrať. ()
O horor skutečně nejde ani náhodou - a jak tak pozoruji, už i zde je to opraveno na historické kostýmní drama. Škoda, že jsem to nevěděl v době, kdy jsem pásl po němých hororech. Je však zde Lon Chaney - a to stačí. Jeho hrbatá zrůdička není žádnej dobrák pod maskou odpudivého zevnějšku, ale pitvornej zlomyslnej skřet, na kterého zapůsobilo, že se k němu Esmeralda zachovala (snad jako jediná) jako k člověku. Když Quasimodo skáče z chrliče na chrlič a sešplhá tak z celé katedrály, jde o úžasné záběry, podobně jako davové scény, které patří k povedeným momentům tohoto filmu. Celkově však filmu škodí stopáž (nebo už jsem na němé filmy moc rozmlsanej), protože se pomalu, ale jistě vetře pod kůži nuda. Víc scén s Chaneym by určitě nezaškodilo. Bez něj je to jen průměrná romantika. ()
Príznačné pre túto nemú filmovú verziu sú veľkolepé kulisy a jedinečný Lon Chaney. ()
Z produkčního hlediska úctyhodný zástupce hédonisticky velkolepých filmů. Stovky hemžících se statistů v dobových kostýmech a maskách mezi desetimetrovými kulisami na jednu stranu působí sympaticky filmařsky marnivě, na stranu druhou se ta epická davová panoramata často opakují, aniž by k tomu byl důvod a často se nedaří příliš obrazově upozornit, na co by se měl v daném záběru divák konkrétně dívat. Výsledek je pak spíš takové to uznalé pokyvování hlavou nad relativní ukočírovaností tohoto mumraje, kdy nikdo moc nekouká do kamery a v bitevních sekvencích se také nikdo zmateně neškrábe v zadku, protože se při zkouškách zapomněl přihlásit o nepřítele. Plus k tomu samosebou patřičně vodpornej Chaneyho poskakující skřet, jehož akrobatické vlohy na stěnách katedrály se staly předlohou série Assassin's Creed. 100 minutová verze, kterou jsem viděl má navíc výborný, místy až trochu dungeon-synthový hudební doprovod od dvojice Laura Karpman - Nora Kroll-Rosenbaum. ()
Veľkolepý nemý prepis slávneho bestselleru Victora Huga. Na predných priečkach adaptácií tohto románu sedí táto verzia hlavne z jedného dôvodu. Lon Chaney v úlohe hrbáča. Je tu oveľa odpudivejší a animálnejší ako jeho nasledovníci, u niektorých divákov si sympatie asi vôbec nezíska. Ale to je na tom to najlepšie. Tým je to paradoxne desivejší a napínavejší film. Má popri tom nákladnú výpravu, obsahuje masové scény. Proste spektakulárna nemá lahôdka, ktorú by ste si nemali nechať ujsť. ()
Zvoník je skvěle natočený film (ty kulisy, davové scény a hlavně Chaneyho vizáž) a má perfektní atmosféru, takže rád odpustím to, že se místy trochu nepříjemně vleče (hlavně první hodinu). Knižní předlohu jsem nečetl, ale myslím si, že když má film dvě hodiny tak mohl Quasi dostat daleko víc prostoru, jakožto hlavní postava a taky mohl být více vykreslen jeho vztah s Esmeraldou. No a Lon Chaney to je kapitola sama pro sebe. ()
Inu Hollywood, který všude musí vrazit Happy End. Titulního hrdinu nakonec tvůrci filmu na konci odstraní, protože pro Esmeraldu už udělal, co mohl, takže nyní by jenom překážel jejímu štěsti v náručí Phoebově, který ostatně vypadá tak slizce nyvě, že mi dost kazil požitek z filmu. Vůbec je tam až příliš toho milostného nytí, namísto aby bylo více Hrbáče. Při tom ten je skvělý, jeho maska působivá a jeho akrobatické kousky na průčelí Notre Dame dodnes uchvacující. Rovněž davové scény jsou pěkně režírované a monumentální. A moc se mi typově líbil Král Ludvík XI., byť se tam jeh mihl, který odpovídal představě, jakou jsem si utvoři při četbě Scottova Quentina Durwarda. Tři silné hvězdičky. ()
Tiez som pocul ze Lon Chaney /Phantom Opery 1925/ pracoval na svojom hororovom make -upe sam, neviem, ci to je pravda. kazdopadne reziser Wallace Worsley /the penalty 1920/ natocil vkusny horor z Pariza 15. storocia. Kvasimodo je podany verne, vystizne, Esmeralda tiez na urovni. Zaver potom uz film katapultoval do kultovych hororovych filmov : 89 % ()
Velkofilm sto let starý. Němý. Tónovaný. Jediné známější jméno? Lon Chaney. Všechno tohle by mělo varovat. Film s rozpočtem snad až 1 250 000 dolarů? To zase láká. Jak vypadá takhle drahý film z roku 1923? Vypadá skvěle, pokud jde o dekorace a kostýmy, množství komparzu a masky. A to je asi všechno. Příběh je plytké melodrama mezi bezkrevnou "cikánkou" Esmeraldou a trochu slizkým kapitánem Phoebusem de Chateaupers. Aby to nebyla taková nuda, je tu král zlodějů Clopin, který volá po krvi šlechty a nějaké té revoluci a vrcholný arcipadouch Jehan, který by také Esmeraldu rád. Pak je tu ještě král, zhrzená snoubenka, šílená matka, nějací ti soudci, kati, prostitutky, kapsáři, šmejdíři všeho druhu... To vše oživuje středověkou Paříž, na níž se rozhodně nešetřilo. A pak tu je Quasimodo. Ošklivý zdeformovaný hrbáč s nejasnými pohnutkami a velmi nesympatický. A to je vlastně všechno. Moc to nedrží pohromadě, možná proto, že dochované verze jsou o 15 minut kratší než v době premiéry. Anebo možná proto, že všechny postavy až na Quasimoda nejsou příliš zajímavé. Quasimodo je zajímavý ovšem jen kvůli grotesknímu ztvárnění. Lon Chaney se vyřádil na jeho masce a na jeho fyzické charakterizaci, s tou duševní už si tolik práce nedal. Přesto když je Quasimodo na scéně, něco se alespoň děje. Od úvodního řádění na fasádě Notre-Dame přes komickou scénu bičování po závěrečné inferno před katedrálou i na ní, kdy i na roztavené olovo dojde, je Quasimodo tím, kdo páchá ty nejgrotesknější a nejděsivější činy. ()
pořád to má svoje kouzlo. Chaney byl super vobludnej hrbáč :) Na svoji dobu slušná maska. ()
Ťažko je hodnotiť podobné snímky, lebo v čase ich tvorby to mohla byť celkom slušná podívaná a v zásade aj kinohit, kdežto v súčasnej dobe tu už značne vidieť zub času a nemý film už jednoducho nepatrí do modernej kinematografie. Tento konkrétny príbeh od Victora Huga už sám o sebe ponúka podnetný námet a podľa mňa na tú dobu vcelku slušne zrežírovaný aj napriek nedostatku finančných či iných prostriedkov v onej dobe. Dávam teda tri alibistické a diplomatické hviezdy. 55 % ()
Zvoník u Matky Boží je volnou adaptací románu V. Huga, kdy se děj a hlavně konec výrazně liší. Jsou tu nádherné kulisy, které vypadají jako opravdové, postavy jsou uvěřitelné, herci nepřehrávají a kostýmy jsou skvělé. Přesto mě to nebavilo. Možná je to tou hollywoodskou úpravou, možná tou velkou odlišností od originálu. ()
Tento film je spíše romantické drama než horor, ovšem bravurně natočené. Quasimido zde nedostává tolik prostoru, ale o to více se na něj člověk těší. Lon Chaney ztvárnil zvoníka nezapomenutelným, a troufám si říci i dosud nepřekonaným způsobem. Ani zbylé části filmu ovšem nezaostávájí a celý příběh ubíhá svižným tempem bez hluchých míst. Třebaže se hlavní dějová linie točí kolem románku Esmeraldy a kapitána Phoebuse, celkovému dojmu to nijak neubližuje. Závěrečná scéna, kdy několikasetčlenný dav dobývá katedrálu, kterou chrání jediný obránce Quasimodo, je potom tím správným vyvrcholením, který tento film katapultuje na nejvyšší příčky... ()
Reklama