Režie:
Vojtěch JasnýScénář:
Vladimír ValentaKamera:
Jaroslav KučeraHudba:
Svatopluk HavelkaHrají:
Jan Jakeš, Václav Babka, Věra Bublíková, Vlastimil Brodský, Vladimír Menšík, Jana Brejchová, Jiří Vala, František Vnouček, Otto Šimánek, Věra Tichánková (více)Obsahy(1)
O chlapci, který hledal konec světa
Je jaro a malý Joska s kamarády hledá konec světa. Zvídavě pozoruje zázraky přírody a čeká, až tatínek přiveze maminku s čerstvě narozenou sestřičkou. I když si sestřičku představoval ve svém snu jinak, přivítá maminku kyticí petrklíčů.
Lidé na zemi a hvězdy na nebi
V horkém létě se mladičká Lenka seznámí s třicetiletým Janem. Jan má za sebou již zklamání, ale Lenka věří, že jí život dá všechno, co si přeje.
Anděla
Stárnoucí Anděla pracuje v hospodářství sama. Jen o žních jí každý rok pomáhá Michal, který ji má rád a chce se s ní oženit. Anděla ho vytrvale odmítá. Po žních musí nemocná Anděla do nemocnice. Na podzim se zesláblá vrátí domů, ale svůj postoj k Michalovi a zemědělskému družstvu nezmění. Bude se dál dřít sama.
Maminka
Šedesátiletá učitelka Hynková žije sama v rodinné vilce. Dospělí synové mají své vlastní životy a matku navštěvují jen občas. Maminka onemocní a zemře. Po pohřbu procházejí synové zimní zahradou a vzpomínají na mládí.
(oficiální text distributora)
Recenze (74)
Za kameru 100 %.1.povídka 70 %....2.povídka 80%....3.povídka 80 %....4.povídka 65%..... anděla je tu samostatně ()
Kamerou Jaroslava Kučery prosvícená kolektivizační doba s vrcholnými obrazy venkova v době zásadních změn. Jasný pro mě osobně i přes respekt k době, v níž tvořil, naznačuje, že jeho osobnostní vyzrávání, které se projevuje právě v myšlenkově-výrazové nedotaženosti jeho filmů, probíhalo trochu pomaleji. Velký výkon především Věry Tichánkové plus Havelkova hudba, která je svým lyrickým a až osudově dramatickým vkladem pro výsledek určující. 3-4* ()
Pro mě osobně dnešní filmový objev. Přímo pohlazení po duši s krásnou poetikou. Na svou dobu přesahující rámec filmů oné doby. Vlastně už z něj čiší šedesátky. ()
Moc krásný poeticky povidkovy film o koloběhu lidského života, ukazujici na krásnou naivitu dětství, bezstarostnost mládí, těžkosti zraleho života v době 50 let na venkově a konečně pak na nemohoucnost stáří. V té závěrečné povídce je přitom krásné vidět, že v okamžiku, kdy v životě (smrtí jednoho člověka) něco končí, něco jiného (narozenim dítěte) zas začíná... Celý tento povidkovy cyklus je natočen typickým stylem ala Vojtěch Jasný, tedy hlavně pokud jde o kameru zaměřující se na krásné dlouhé záběry na krajinu. ()
Jednotlivé povídky: O chlapci, který hledal konec světa ***, Lidé na zemi a hvězdy na nebi *****, Anděla *****, Maminka ***. ()
O chlapci, který hledal konec světa: 60 %, Lidé na zemi a hvězdy na nebi: 80%, Anděla: 90 %, Maminka: 100 %. ()
Mohlo by to byť príjemné, keby to na mňa nebolo príliš lyrické. ()
LFŠ 2013 (Slovácké divadlo) ()
Jasného symbolismus ztrácí hlavně v druhé polovině dech a stopáž se zdá nekonečná. Jak už to u povídkových filmů bývá - skvělé pasáže střídají ty méně zdařilé. Zcela bez debat se kvalita snímku blíží světové úrovni a kdyby se podobné filmy u nás točily i dnes, byl bych nesmírně šťastný - ale po skončení mě film (navíc s takto poetickou tématikou, ke které mám co by člověk, který velkou část svého dětství trávil na vesnici a dovedu se tedy do tohoto prostředí velmi dobře vžít) nechal chladným. ()
Obrazově i jinak krásné, poetické....Nádherná "příprava" V. Jasného na Všechny dobré rodáky. ()
Filmová báseň, to je přesně výraz, který k tomuto povídkovému filmu nejvíc sedí a který tu již použil Flego. Nádherná hudba Svatopluka Havelky ! Jen poznámka pro ty, které to zajímá : V úvodních titulcích se můžete dočíst, že jako pomocní řežiséři se na tomto snímku podíleli pánové Václav Vorlíček a Jiří Hanibal a jako asistentka režie Věra Plívová (později Věra Plívová Šimková) všechno později velmi úspěšní režiséři vlastních filmů. ()
Povídkový film Touha srovnává čtyři období lidského života ke čtyřem obdobím ročním. Režisér Vojtěch Jasný točil v podmanivém kopcovitém kraji Valašska obyčejné příběhy zasazené do tehdejší současnosti padesátých let. Jaro a záhady lidského zrození. Chlapci touží nalézt kraj světa a malý Joska očekává doma malou sestřičku. Jak přicházejí děti na svět? Přináší je vrána, čáp, narodí se z vajíčka jako kuřátka... Když jsem byl malý, představoval jsem si, že se děti montují ve velkých montážních halách na běžícím pásu... Léto, to je láskyplný příběh mladého zeměměřiče s mladinkou Lenkou. Jan je starší a ví, že nesmí Lence odjet studovat výtvarnou výchovu... Třetí příběh je kontroverzní. Stará panna Anděla je paličatá, a tak odmítá nejen starou lásku Michala, ale i vstup do JZD, ačkoliv ví, že si na tom kusu země zničí zdraví, a přitom kolem už je všechno nové, oře se traktory, obilí se sklízí kombajny. Kontrast starého a nového světa i s náznaky necitlivého přístupu vedení obce, které zdánlivě jen ukládá povinnosti, ale má i kus citlivého srdce (Zdeněk Kutil jako předseda JZD a MNV)... Konečně příběh staré učitelky, šedesátka, to už je úctyhodné stáří a učitelka a maminka marně čeká, že bude ve stáří obklopena svými nejbližšími... Krásné prostředí Štramberka podmalovává smutný konec života. Pět hvězdiček filmu patří, i když bych vytkl drobné nedostatky. V době, o níž Jasný točil, se již oslovovali "soudruhu učiteli", také ten novorozenec si zřejmě pobyl o pár měsíců v porodnici déle... ()
Něžné půvabné příběhy. Úplně běžné osudy natočené režisérem, který umí vyprávět o obyčejných věcech poutavým způsobem. Miluje člověka a umí sdělit jeho pocity, sny, přání a bolesti. Všechno toto podtrhuje vynikající kamera. ()
České jaro, léto, podzim, zima je neskutečně krásným filmem, jehož syrová a obnažená reálnost působí až surrealisticky. Kytička jarního kvítí, jež nás provází všemi povídkami, se tak stává symbolem naděje na pozadí radosti a utrpení lidského rodu. Lidská pokora i tvrdost života dýchají ze záběrů širých luhů a lánů, strání a skrání. Povídkový příběh ukazuje, jak jsme s půdou spojeni na život a na smrt, a přece povznáší duši k nebesům… ()
Několik hodně civilních příběhů o různých podobách lidských tužeb. U mne se ale minulo účinkem... ()
První povídka: nejlepší. Druhá: vůbec jsem nepochopil, co tím chtěl Jasný říci. Jednoduchá a nezáživná milostná zápletka s nesympatickým Valou. Na třetí povídce je nejlepší, jak umí Tichánková skvěle ovládat koně. Poslední povídka: nuda, šeď, nepříjemní herci. ()
Československý povídkový film symbolizující čtyři roční období spojené současně s etapami lidského života, čili zrozením, dospíváním, zralého věku a stářím. Snímek V. Jasného je na vysoké umělecké úrovni, hlavně co se týká vizuálního zpracování, které se projevilo nejvíce ve dvou úvodních povídkách. První povídka nazvaná O chlapci, ktrerý hledal konec světa odehrávající se na jaře, vypráví o malém chlapci, jemuž se narodí sestřička. Toto je nejvíc optimistická a přímočará povídka, u ostatních je konec otevřený a divák si ho může domýšlet. Druhá povídka Lidé na zemi a Hvězdy na nebi popisuje první milostné vzplanutí mezi mladou dívkou J. Brejchovou a starším zeměměřičem J. Valou, v níž dojde ke krizovému momentu v okamžiku, kdy dívka úspěšně splní přijímací zkoušky a nastupuje na studium do jiného města. Třetí, nejnáročnější a nejdepresivnější vyprávění popisuje těžký život ovdovělé zásadové ženy Anděly (V. Tichánková), žijící na samotě a starající se o nemocného otce. Nabídku na společný život s mužem, který jí přichází na pomoc v období sklizně, zřejmě z náboženských důvodů kategoricky odmítá a zůstává na těžkou práci i na život sama. V poslední povídce nazvané Maminka přijíždí v zimním období syn (J. Pick) na týdenní návštěvu z města k matce (A. Melíšková) na venkov. Při rozloučení zřejmě ani jeden netuší, že se vidí naposledy. Všechny povídky jsou úzce spjaty s prostým životem na venkově koncem 50. let a poslední dvě na mě působily dost depresivně, což je způsobeno neveselým pohledem na rozbahněné pole v nepřívětivých podzimních dnech a smutnými konci života opuštěných lidí. Ze známých hereckých tváří, které v té době začínaly svou uměleckou kariéru, jsme mohli sledovat V. Babku, odmítnutého V. Lohniského, I. Racka či v malé roli kombajnisty tradičně žoviálního V. Menšíka. Název snímku vnímám jako zavádějící, nebo je možné, že jsem ho nepochopil, avšak nějak se mi nepodařilo nalézt jasnou paralelu mezi povídkami a pojmenováním díla. Mezinárodně uznávaný režisér V. Jasný natočil zajímavé dílo, jež naznačilo jeho umělecké možnosti, a které však oceňuji průměrným hodnocením. ()
Výborná práce kamery. Některé záběry jsou opravdu nádherné. Dílčí hodnocení dle povídek: 1.- 70%, 2.- 75%, 3.-80%, 4.-80%. ()
Jednotlivé povídky jsou spíše žánrovými obrázky ze života. Dnes jsou cenné hlavně vcelku realistickým zachycením životního stylu v různých venkovských segmentech a svérázem figurek, které jimi procházejí a které se dnes již nevidí. Jelikož jsem v této době prožíval své ranné dětství, mělo to pro mě svébytnou poetiku šmrcnutou i jistou mírou nostalgie. Z mého pohledu však všem povídkám chybí větší ponor pod vnějškový povrch, takže rovněž zážitek je z nich jen prchavý. ()
Chtěla jsem dát 4, protože na mě film silně zapůsobil. Svou poetikou, ztvárněním tehdejší doby, zanechává ve mně výrazný pocit, připomíná mi mé nejzazší dětské vzpomínky (ovšem nejsem tak stará jako tento film). Ale něco mi na něm vadí. Duch filmu není čistý, budovatelské rysy pronikají do chování protagonistů i obrazů (zvlášť druhá a čtvrtá povídka) a je to trochu humorné až trapné. Ale možná je to jen můj subjektivní dojem, důsledek silné emoce, kterou film vyvolává a vliv filtru dnešního cynismu, který mě pořád otravuje. ()
Reklama