Režie:
Ruben ÖstlundScénář:
Ruben ÖstlundKamera:
Fredrik WenzelHrají:
Claes Bang, Elisabeth Moss, Dominic West, Terry Notary, Sofie Hamilton, Christopher Læssø, John Nordling, Linda Anborg, Jan Lindwall, Iman Mirbioki (více)VOD (2)
Obsahy(2)
Cristian je kurátor prestižního muzea moderního umění, které právě chystá odvážnou konceptuální výstavu. Její ústřední myšlenkou je čtverec o rozměrech 4 x 4 metry. Uvnitř něj platí pravidlo naprosté rovnosti a tolerance. Společně s PR agenturou hledá muzeum ideální strategii, jak v roztržitém a událostmi zavaleném mediálním prostoru celou akci zviditelnit. Jenže pak Cristian při bizarní formě kapesní krádeže přijde o peněženku a mobil a jeden z jeho podřízených vymyslí geniální způsob, jak je získat zpět. Cristian se jako obvykle nedokáže soustředit na nic jiného než sám na sebe. A podobně jako celá švédská společnost se i konceptuální výstava začíná utápět v bizarním zmatku, který definuje napětí mezi liberálními hodnotami, egoismem a sobectvím. Vítejte ve čtverci jménem současná Evropa. (Film Europe)
(více)Videa (5)
Recenze (157)
U mě především zabodovala desetiminutovka Terryho Notaryho, okolo kterého jsem čekal, že se bude film více točit (plakát), ale ona je to jen dost rozvleklá satira, točící se okolo kurátora galerie Christiana, kritika na současnou švédskou vyšší třídu, liberálnost a svobodu slova, zodpovědnost, kde všechno to snobství kontrastuje s chudobou žebráků, všechna prázdnota a pseudo-artovství muzeií, galerií a současného "umění", které je fundamentálně o ničem, kontrastuje s tím, jak je Notaryho opice naopak absolutně autentická. Určitě ne špatné, ale dost rozvleklé v tom, co chce říct. ()
Pozoruhodné zrkadlo súčasnej západoeurópskej spoločnosti s jej pokrytectvom a súčasne snahou o maximálnu korektnosť. Veľa výborných, originálnych a trefných scén pri ktorých divák nedýcha, ale tiež veľa scén, ktoré film zbytočne naťahú na prehnanú stopáž. Možno to bol Östlundov zámer (“Stane sa tento objekt umením, keď ho umiestnime do priestorov múzea?”), ale ak ano, nemusel film spomalovať, mal ho iba doplniť naznačením druhého plánu. Menej by bolo viac. Každopádne rovnocenný brat Hanekeho Happy Endu, ktorý je na podobnú tému. ()
Já zas tak blbá nejsem, ale prosím vás, vysvětlete mi to někdo. Já ráda vytvářím u filmů, které nejsou k pochopení, různé teorie, ale v tomhle případě si to snad ani nemůžu dovolit, protože nevím, co tím chtěl básník říct a nedovolím si tady hanit něco, co se mi z poloviny líbilo i nelíbilo, ale vlastně nevím, proč se mi to líbilo a proč se mi to nelíbilo. Protože na kterékoliv adjektivum pomyslíte, to a tisíce dalších, vystihují tento film. ()
"Čtverec" nabízí divákovi možná až příliš témat k přemýšlení a přiznám se bez mučení, že jako konzument převážně komerční, nikoli artové filmové produkce jsem úplně netušila, co si z příběhu mám odnést. Snažila jsem se snímek vnímat více jako komedii a několikrát jsem se od srdce zasmála (telefonát z Youtube a video s názvem Malá blonďatá žebračka rozmetaná na kusy - boží). Nenudila jsem se, ale jaksi nemám motivaci podívat se podruhé. ()
Hmm, tak jsem si potvrdil, že nejen Baz Luhrmann, ale ani Ruben Östlund zřejmě nebude režisérem pro mě. Ono to až takové překvapení není, vzhledem k tomu, jak přeceňovaný a přes slibný úvod max. průměrný mi připadal Trojúhelník smutku. Dal jsem šanci ale dalšímu filmu, taky s řadou ocenění, ale zároveň již menším hypem... a byť jsem v prvních minutách podlehl dojmu zajímavého filmu, následně pro mě začal silně rozmělňovat v přehnaně dlouhé stopáži, jíž si snímek nedokáže obhájit. Celistvějšího děje je zde minimum, o nějaké podmanivější atmosféře nebo (údajné) komedii moc mluvit nelze a scény s krátkou podnětnou myšlenkou jsem vnímal tak v poměru 1:7 k nesourodému zbytku s množstvím pocitově nudné vaty, prázdného tláchání a otravného snobství. Nevím, nakolik šlo o záměr, ale herec v hlavní roli (Claes Bang) mě unudil nejpozději totálně nezáživně podaným projevem u vstupu do muzea... a takto odosobněně, jako jeho projev, na mě působila většina filmu. U hádky nad vyhazováním kondomu do koše jsem měl chuť odpadovat, ale pak to aspoň vyváželo pár myšlenek, k nimiž Östlund klikatými stezkami dojde, i přestože mnohé z oněch krátkých úvah jsou mi již na druhý den ukradeny. Možná i proto, že k úvaze nad tím, zda i extrémní úlety typu jedné bílé bodky na černém plátně mohou být považovány za umění, jsem také dospěl dávněji v jedné cvičné školní eseji. A nemusel jsem ani vidět tento film, o němž taky lze vést úvahy nad tím, nakolik si na velké umění do jisté míry rovněž nehraje, když uprostřed té dlouhé prázdnoty – snad aby se neřeklo! – vypustí i pár pozornosti hodných podnětů. Forma a obsah se zde až rafinovaně propojují, problém však je, že mě Čtverec tak z 75% stopáže příliš nebavilo sledovat. Děsivé trikové YT video s vybuchující holčičkou coby ukázka jednoho z extrémů mi ale snad zůstane v paměti, stejně jako hodně zajímavá zastávka nad tím, který směr u vstupu ze dvou možností ohledně důvěřování lidem si zvolíme... aneb na závěr zmínka dvou scén, které mě z těch 150 minut více zasáhly. [45%] ()
Galerie (38)
Zajímavosti (1)
- Natáčení se konalo od června do října 2016 v Göteborgu, ve Stockholmu a Berlíně. (griph)
Reklama