Režie:
Jiří KrejčíkScénář:
Otakar KirchnerKamera:
Vladimír NovotnýHudba:
Zdeněk LiškaHrají:
Jana Brejchová, Jan Šmíd, Petr Kostka, Jiří Kodet, Vladimír Menšík, Jiří Štíbr, Ladislav Pešek, Eva Šenková, Vlasta Chramostová, Marie Brožová (více)Obsahy(1)
Nedoučená šestnáctiletá kadeřnice Jitka uteče z domova mládeže a vrátí se k partě chuligánů, kterou vede mladík Vilda. Všichni se poflakují po pražských pasážích a peníze si obstarávají drobnými krádežemi a podvody. Jitka se jednoho dne zalíbí číšnickému učni Tonkovi. Dívka jeho city opětuje, ale zároveň ho nechce strhnout na šikmou plochu. Její kumpáni však žádné zábrany nemají. A tak se Tonek stane členem jejich party… České drama Probuzení natočil v roce 1959 režisér Jiří Krejčík s mladičkou Janou Brejchovou v roli svůdné, ale nezvladatelné dívky z ulice. Příběh filmu se odehrává v retrospektivě: je uveden optimistickým začátkem i koncem, ve kterém je z Jitky slušně upravená a spořádaná mladá žena. Tento rámec však Krejčík musel do filmu dodat proti vlastní vůli. (Česká televize)
(více)Recenze (102)
Film se sice natočil v temných 50. letech, ale mládež v tomto filmu rozhodně nepatří mezi nějaký uvědomělý svazáky a pionýry. Žádnou bolševickou agitku jsem neobjevil a téma o rebelující mládeži je nadčasový, takže klidně by někdo mohl podobný dílo natočit i dneska. Příběh je uvěřitelnej, postavy nejsou taky žádný černobílý figurky a tehdy začínající mladý herci jako Brejchová, Kostka nebo Kodet působili věrohodně. Jsou tam nějaký hluchý místa jako třeba hraní volejbalu, ale celkově tenhle film musim pochválit. Jinak mě zaujalo, že Josef Kemr už tenkrát vypadal jako doochodce. ()
Kdysi holt české filmy měly co říct. Tento se konkrétně věnuje rebélii několika mladých postav, které se ve svých životech ztratily a svými nezodpovědnými delikventskými činy zabředávají čím dál více do nicoty a beznaděje. Jejich psychologie je zde opravdu čitelná a velmi hutná (Jana Brejchová a Petr Kostka skutečně zazářili). A právě to dělá z filmu něco ryzího, téměř hmatatelného. Protože se dá uvěřit, že právě takhle to může být i ve skutečnosti, že jde o realitu. Moc se mi líbil smířlivý konec, který napovídá, že nic není ztracené a ze všeho je cesta ven, pokud člověk má vůli s tím něco dělat. ~(4,3★)~ ()
V Morálce paní Dulské hrála Jana Brejchová ještě vedlejší postavu dospívající dcery, o rok později jí Jiří Krejčík svěřil již hlavní roli. Jana Brejchová zaujala vším: krásou, odvážným účesem, sex appelem a hlavně širokým hereckým rejstříkem, který učinil její postavu tak neuchopitelnou a nejasnou. Ztělesnila dívku na útěku z výchovného ústavu, která se zaplete s partou mladých výtržníků. Chodí do barů, užívají si za cizí peníze, kradou. Když se v jednom z podniků seznámí s normálním klukem, začne se blýskat na lepší časy. Nebo je to jen další z obětí její hry? Nehledě na umělý závěr, který musel Krejčík na příkaz shora do filmu vkomponovat, je Probuzení zlomem: v aktuálním příběhu, živých postavách, hereckých objevech (Kostka, Kodet, Šmíd, Ondrouchová), rockenrolu nebo osvobodivém reálu šedivých činžáků, zablácených vrakovišť a neonových pasáží. Je to první Krejčíkův "moderní" film, šedesátá léta s Formanem v čele jsou teprve na startu. ()
Rok před svým vrcholným snímkem Vyšší princip natočil Jiří Krejčík drama Probuzení, které takřka symbolicky předznamenává charakter doby, uprostřed schematismu filmové tvorby 50. let, toho nejtemnějšího období novodobé české historie, které se plně vyrovnává protektorátním časům, byl Krejčík schopen již netočit budovatelské filmy, ale prosadit si vznik psychologického dramatu signalizující postupné tání dogmatismu 50. let... Sonda do života problémové mládeže (tzv. pásků) stojící mimo zářné budovatelské snažení národa prezentované oficiálními sdělovacími prostředky je přelomová už svou existencí - prezentace a vlastně už samé připuštění existence podobných lidí, jaké zobrazuje film, byla v kinematografii té doby cosi neslýchaného. V budovatelském filmu jsou jen dva póly hrdinů - uvědomělý komunista a zavrženíhodný třídní nepřítel, tady je ovšem prezentován nový pohled - i třídní nepřítel může mít sympatie divákovy. Krejčíkův film je sice ještě zatížen stigmatem doby svého vzniku, ale 3 roky po smrti Stalina a Gottwalda a Chruščovově odhalení kultu osobnosti se přece jen už pomalu prolamují ledy. Ten film je i dnes krásný, křehký a lyrický a někde uvnitř hluboce smutný, což se uprostřed rozjásaného budování socialistických zítřků u filmu ze současnosti hledá jen stěží. Jde rovněž o silnou generační výpověď, s jinými filmy se soudobá mládež mohla ztotožňovat jen těžko. Potěší herecké výkony i účast celé plejády začínajících pozdějších hereckých legend, stejně jako výborná kamera, v jejímž pojetí je dobová Praha neradostná a šedivá... Překvapila mne hudba Zdeňka Lišky, prakticky vůbec se mi ji nepodařilo identifikovat a o jeho autorství jsem si přečetl až v závěrečných titulcích...ještě evidentně nenese znaky typické pro pozdější mistrovu filmovou tvorbu... Rok 1959 a postupné prob(o)uzení společnosti hybernované okovy komunistické totality... ()
Velmi zajímavý příběh, kde víc než postava Jitky zaujme diváka Tonek, který se díky své zamilovanosti propadá do čím dál většího srabu, postupně nejen finančního, ale i existenčního, až se zdá, že není cesty zpět, v každém případě publikum s ním plně soucítí. Mladí herci byli přesní a film na jejich výkonech z nemalé části stojí, stejně jako na prohlubující se bezvýchodné a depresivní atmosféře. Celkový dojem trochu sráží vykonstruovaný konec, proto slabší 4* ()
Galerie (10)
Photo © Československý státní film
![Probuzení - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/158/738/158738485_66a922.jpg)
Zajímavosti (7)
- Tvůrci měli pochybnosti, zda „slušná“ Jana Brejchová (Jitka) dokáže zahrát roli chuligánky. Nakonec se rozhodli, že ji odvezou do pasťáku, kde strávila tři dny a měla možnost se setkat s nejhrubším zrnem tehdejší mládeže. (sator)
- Režisér Jiří Krejčík oslovoval mladé herce Petra Kostku (Vilda) a Jiřího Kodeta (Emil) při natáčení (asi kvůli autenticitě příběhu) „ty vole“ nebo „ty bejku“. To se nelíbilo produkci, proto mu řekli, že se to nehodí. Tak ubral a začal Kostkovi říkat Kostičko. Herec tím byl ale tak zaskočený, že si myslel, že už ho režisér nemá rád. (raininface)
- Film se natáčel v Praze a na Křivoklátě. (rafix)
Reklama