Režie:
Václav KrškaKamera:
Ferdinand PečenkaHudba:
František ŠkvorHrají:
Jaromír Spal, Vlasta Fabianová, Václav Voska, Karel Dostal, Libuše Zemková, Jiřina Krejčová, Marie Vášová, Eduard Kohout, Vladimír Řepa, František Smolík (více)Obsahy(1)
Životopisný snímek o předčasně zesnulém houslovém virtuozovi Josefu Slavíkovi se celý odehrává jako tíživý sen, v mysli horečkou zmučeného umělce. Vzpomíná, jak svou hrou ohromil samotného Paganiniho. Režisér Václav Krška vyprávění vtiskl i lyrické podloží, snažil se dospět k podobenství o trnité umělcově cestě za uznáním, avšak nepřekonal teatrálnost celkového pojetí, zvláště pak přeexponovaného herectví. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (15)
Krška zde je vlastním autorem-scénáristou na základě hudebně historických studií o hudebníkovi Josefovi Slavíkovi. Film má atmosféru Krškových románů zvláště "Odcházeti s podzimem" (1930). Duše mladíka je ve strašném zmatku. Kolem krásných výjevů obchází prokletí. ()
Té melodramatičnosti bylo na můj vkus až příliš, ale zkousla jsem to. ()
Bylo jistě záslužné natočit takovýto životopisný film, stejně tak je přínosné jej i dnes občas připomínat, protože je dobré vědět, že už kdysi jsme měli houslistu evropského formátu a povědomí o Josefu Slavíkovi se dnes udržuje asi jen v Hořovicích. Snaha po lyrické podobě filmu však vede k přehnaně emocionálním hereckým výkonům, které ve finále podporují zažitou představu, že co umělec, to magor (což se týká mimo jiné Karla Dostala jako Paganiniho a Václava Vosky v roli Chopina). Jaromíra Spala jinak byla celkem škoda pro českou kotlinu, protože ve světě by se svou vizáží stal jistě filmovou hvězdou. Těžko říct, jestli koncepce filmu podlehla všeobecné ideologizaci kinematografie, protože - i když možná nechtěně - to vypadá, že jedinou správnou múzou pro umělce je prosté venkovské děvče, zatímco mecenášské sklony bohaté šlechtičny jsou motivovány hlavně jejími chlípnými pudy (Vlasta Fabianová). ()
Krásný životopisný film o našem hudebném géniovi, škoda, že se o něm tak málo ví. Podmanivý příběh s prvky hororu, je dobře, že se krátce po válce točily i takové filmy ()
Po válce se točily téměř samé válečné filmy nebo s tématikou ukrajující z války. Toto bylo vybočení a VÁCLAV KRŠKA měl snahu vytvořit romantický film. Snad se mu to aspoň trochu povedlo. ()
Poetický životopis o českém virtuozovi, který se především vyzamenal řešením technických problémů a jako první zahrál to, co až dosud nešlo a co se dnes běžně hraje. (Party v jeho skladbách si japonské či evropské houlistky odskočí zahrát "mezi kojením"). Škoda, že se z jeho díla mnoho nedochovalo, možná už tam tkví "problémy s tvorbou", které Krška pozvedl na hlavní motiv svého filmu o něm. A pokud to tak není, stejně na to má licenci. ()
Ach...ne.... ()
Jméno houslisty Josefa Slavíka mi do shlédnutí tohoto životopisného snímku nic neříkalo. Film je podle očekávání plný hudby a uměleckých obrazů. Lze ocenit krásné dobové kostýmy a některé herecké výkony, ale můj šálek kávy to není. ()
Velice působivý film natočený krátce po válce neztratil ani po letech nic ze svého nesporného kouzla. Životopisný film o vynikajícím českém houslovém virtuosovi a skladateli Josefu Slavíkovi, bohužel neoprávněně pozapomenutému. Jeho cesta za uznáním byla nesmírně obtížná (v tehdejší době to měl chudý čech bez šlechtického původu i když s nesporným talentem neuvěřitelně těžké). A když se konečně dočkal uznání a chystal se "dobýt svět", zemřel předčasně v 27 letech. Vkusně natočený snímek, který určitě ocení nejenom milovníci vážné hudby (obzvláště houslové) obsahuje nejpodstatnější houslové úryvky dokazující jeho nespornou a famózní virtuozitu. "Celý svět se chvěje když vy hrajete" (Nicolo Paganini). Lyrické pojetí celkového vyprávění (na pomezí snu i skutečnosti) bylo nesporně zajímavé, ale přiznám se, že bych uvítal trošku méně těch snů obzvláště v druhé části (Krškův režisérský rukopis se nezapřel) a o něco více té reality. Pak bych se nerozpakoval ještě jednu hvězdičku přihodit. ()
V titulcích filmu uvedeno: rok výroby 1946. ()
Film byl jistě vcelku dobře udělaný, ale dost mě nudil. Herci ohromně přehrávali, Spal byl unylý a Fabiánová taky - skoro jako vždycky, v těchto bodech naprosto souhlasím se závěrem v Obsahu, Václav Krška byl lyrik, ale lepší jsou jeho lyrická díla točená uprostřed přírody. Chvílemi jsem usínal, přehnané byly hudební kusy a balet, které tvořily dost velkou část díla (nakonec pro uvedení v kinech byl film údajně zkrácen, CS Film ho pravděpodobně uvádí v původní délce 2800 m). ()
Jaromír Spal v roli našeho slavného podbrdského rodáka v Krškově lyrickém filmu, který se snaží pro dnešního diváka už trochu nesrozumitelným jazykem přiblížit Slavíkův život. "Leťte až do nebe, Slavíku...." ()
V dramatických momentech dosti patetické, až úsměvné přehrávání. Všichni v hlavních rolích kromě Vášové. Koutky cukají. Kohout tradičně nepříjemný. Spoustu zbytečně natahovaných scén. Hodně rádoby chytrých proslovů. Celkově slabé výkony ode všech. Bohatá výprava. Obrovský globus v pracovně katolického kněze, který se s ním doslova laská. Dokonce si s ním i pěkně zatočí. Nápisem IHS na sutaně nám následně sdělí, koho ve skutečnosti uctívá. IHS = Isis, Horus, Set. 50 % ()
Československé drama vyprávějící o českém houslistovi Josefu Slavíkovi (1806-1833), přičemž děj filmu se věnuje pouze poslednímu roku umělcova krátkého života. Současníka N. Paganiniho a F. Chopina ztvárnil J. Spal. Italského virtuosa, který se ve snímku krátce objevil a projevil českému kolegovi úctu, si zahrál K. Dostal, zatímco v menší roli polského klavíristy, jehož pojilo ke Slavíkovi nejprve přátelství a poté nenávist, se objevil V. Voska. Ve snímku se často objevují Slavíkovy pochybnosti o svém nadání spojené částečně s nedůstojným postavením Čechů v tehdejší rakouské monarchii a jinak je natočen v dosti lyrickém stylu, zahrnující i milostné tužby umělcovi k Anně Zásmucké (V. Fialová). Tato zámožná volnomyšlenkářská žena dodala horečkou zmítanému houslistovi potřebné sebevědomí, zázemí a klid, avšak její srdce bylo nestálé a tlouklo i pro jiné slavné umělce, a tento milostný neúspěch zdravotně Slavíkovi notně ublížil. V roli Slavíkova důvěrníka a moudrého kněze se objevil F. Smolík a další objekt Slavíkovy touhy představovala šlechtična L. Zemková, jejíž otec však nerad pozoroval tuto nerovnou známost a hrubě veřejně urazil Slavíkovo umění. Ze zoufalství dokonce v jedem okamžik zvolí návrat do rodného domu ke svému početnému příbuzenstvu, avšak tam je jeho přítomnost obalená závojem smutku přijímána rozpačitě. Přestože po hudební stránce se mladému houslistovi nebývale dařilo, po zdravotní stránce to už bylo horší. Ačkoli nebyla podána informace o charakteru jeho choroby, předpokládám, že jeho předčasné úmrtí zapříčinilo přecházení horečky a vyčerpání organismu spojené s duševními otřesy milostného charakteru a dle sdělení filmu jeho tělo skonalo cestou na koncertní vystoupení do Budapešti. Dílo V. Kršky obsahuje poměrně dost lyrických scén snového charakteru zahaleného oparem nejasných myšlenkových pochodů hlavního hrdiny a může tak v některých částech působit nudně. První setkání s hereckým umem pana Spala nedopadlo úplně nejhůře, avšak Houslím a snu nemohu udělit více než dvě hvězdy. ()
Nádherně natočený film, plný krásných záběrů. Rozhodně to není typický životopisný snímek, většina děje se opravdu odehrává v hlavě hlavní postavy a často připomíná noční můry. A mojí noční můrou se asi stanou zdejší filmoví fanoušci - dát tomuhle klenotu naší kinematografie průměrné hodnocení, to je vážně asi jen zlý sen... ()
Reklama