Režie:
Stanley KubrickKamera:
Douglas MilsomeHudba:
Vivian KubrickHrají:
Matthew Modine, Adam Baldwin, Vincent D'Onofrio, R. Lee Ermey, Dorian Harewood, Arliss Howard, Kevyn Major Howard, Ed O'Ross, John Terry, Kieron Jecchinis (více)VOD (3)
Obsahy(1)
V roce 1967, během války ve Vietnamu, nastupuje skupina nových rekrutů na výcvik k námořní pěchotě. Čeká je zde vojenský dril, ale hlavně tvrdý a nesmlouvavý seržant Hartman, který vojáky despoticky drezíruje a šikanuje. Mezi rekruty jsou vojíni Vtipálek, Kovboj a také neohrabaný a tlustý Leonard. Hartman ho neustále ponižuje, za jeho neúspěchy začne dokonce trestat celou rotu. Ne každý je schopen takový dril přežít a zachovat si zdravé myšlení. Leonard se uzavírá do sebe, přestává komunikovat s okolím, nakonec zastřelí Hartmana a pušku obrátí i proti sobě. Vtipálek, po čase seržant, se stane válečným zpravodajem. Dorazí k bojové jednotce, které velí jeho kamarád z výcviku Kovboj. Jednotka je cílem vietnamského odstřelovače, vojáci jeden po druhém umírají, mezi nimi i Kovboj. Vtipálek nakonec nachází střelce, kterého jeho kolega z novin, válečný fotograf, postřelí. Je to mladinká Vietnamka... (TV Nova)
(více)Recenze (940)
Let´s get some Payback!!! Kubrickovi válečně - antimilitaristické filmy jsou dokonalé. Full Metal Jacket, mě dostal ještě o malý kousek víc, než Paths of Glory. Oba dva snímky si ale s přehledem ohlídají zisk pěti hvězd. Přišlo mi originální rozdělit na dvě rovnocenné části: Výcvikovou a válečnou. Nebudu posuzovat, která je lepší nebo horší, to nemám ve zvyku, ale jenom řeknu, že obě dvě jsou skvěle zvládnuté a mají něco do sebe. V té první stojí za zmínku Vincent D'Onofrio a jeho pohled alá Nicholson v Osvícení. V té druhé zase celá závěrečná čtvrthodina. Jsem rád, že na světě existoval takový trpělivý genius a perfekcionalista jako pan Kubrick. ()
Je to intenzívna, schematická, skvele natočená dráma z vojny vo Vietname. Film má nepopierateľnú silu, ale je to nezvyčajná a znepokojujúca sila. 10/10 ()
první polovina je famózní. Skvělý R.Lee Emery a psycho šikana, která hezky ukazuje jak armáda absolutně potlačuje osobnost a vytváří roboty (v horším případě pak šílence).Bohužel to samé se ale nedá říct o druhé polovině, kde se děj přesouvá do "Vietnamu". Nejen, že FMJ najednou ztratí tah na bránu, ale mě osobně vadilo, že je hodně vidět, že se film natáčel kdesi v Anglii a chybí mu tak podstatná část atmosféry. Nemluvě o tom, že ty bojové scény Kubrick zas tak dobře neumí...80% ()
Rozhodně lepší trojka, ale nějak necítím pnutí se na ten film podívat znovu. Tedy jenom trojka. Nejhezčí část filmu jsou rozhodně záběry rozstříleného Vietnamu; udělat vizuálně úchvatné hořící ruiny asi nebude jen tak a tyhlety rozhodně stojí za to. ()
Olověná Vesta je pocta válečnému filmu. Obzvlášť těm, které jsou o Vietnamu. Moc se mi líbilo, jak to je celé natočeno s tou surovostí, nechybí ten nejdůležitější problém - vymývání mozků a je vidět, že si Kubrick nebral ohledy. Taky proto je tento snímek tak skvělý, protože ho nenatáčel nějaký zaškatulkovaný vlastenec. Dále výborně ztvárněný Vietnam, naprosto výtečná hudba a první část snímku - výcvik je asi nejpoveděnější. Onofriovi sem tu náhle změněnou povahu věřil. Válečný kult, který budu mít v hlavě asi navždy. 90% ()
Kvalita, ktorou Kubrick proste nedokaze sklamat divakov. Prva polka filmu je o hereckych koncertoch, sadistickom instruktorovi, vycvikovom stredisku a silnych scenach /toalety/. Druha polka filmu je uz velmi silna, naturalisticka vojnova drama, ma miestami az vietnamsku atmosferu, kopu vybuchov, genialne rozhovory a aj par hereckych koncertov sa najde, ale nie tolko, co v prvej polke. Surovy a drsny film, ktory kludne znesie porovnanie s Kubrickovym Clockwork Orange-om alebo Spartacom. 100 % ()
Po apokalypse jsem nečekal, že uvidím ještě někdy tak dobrý film z prostředí války ve Vietnamu. Olověná vesta, ale není jako apokalypsa, tedy že tam nejde ani tak o tu citovou(emoční) stránku nýbrž o lidskou psychiku nejen na bojišti, ale také na cvičišti. .. Samotný výcvik nových vojáků pěšáků můžeme vidět v první části filmu, kde se na lidi nahlíží jako na psa, kterého musí vytrénovat k akci a nic víc. Poté se dostaneme do samotného Vietnamu, kdy zjistíme, že lidská psychika je opravdu jak jí popsal C. G. Jung a ve filmu ztvárnil Joker (respektive: Nápis na helmě a odznáček). .. Co musím ještě vychválit filmu, jsou ty jeho dokonalé hudební vsuvky. :) .... HODNOCENÍ: 94% (5*) ()
Již na počátku osmdesátých let se Stanley Kubrick rozhodl natočit film zachycující co možná nejvíce realitě podobný obraz Vietnamsko-americké války, pro vykonání čehož si ke zpracování vybral autobiografickou knihu Gustava Harforda, coby skutečného účastníka tohoto konfliktu. Po několika letech intenzivní spolupráce s ním a se svým přítelem Michaelem Herrem, taktéž válečným veteránem, vzniká scénář a Kubrick jej realizuje. Samotný film uvádí zvuk tklivé písně o loučení se se svobodou a nastoupení do vojenské služby. Zároveň vidíme střídající se záběry stříhaných hlav rekrutů americké armády. Tím je obrazně vyjádřeno smazávání lidských individualit, jejich minulost je relativizována a je poukázáno na nutnost generalizace fyzického vzhledu k stvoření semknutého kolektivu strojů na zabíjení. Hned první scéna tematicky vymezuje první část filmu, kterou je vojenský výcvik. Seržant Hartman se nám představuje jako archetyp zapáleného militaristy, jenž je hluboce přesvědčen o prozatimní méněcennosti svých svěřenců. Jeho řečový projev je nepřetržitým proudem urážek, jejichž platnost v případě chuti ztvrzuje užitím fyzického násilí. Budoucím vojákům dává posměšné přezdívky a tak nám i představuje hlavního hrdinu snímku a současně jeho vypravěče; vojína Vtipálka. Dalšími postavami jsou texaský rodák Kovboj, černoch přezdívaný Sněhová koule, a především pak vojín Gomer Pyle, vlastním jménem Leonard Lawrence. Již zde dochází k určitému předznamenání charakterů a osudů postav. Do popředí děje se brzy dostává konflikt seržanta Hartmana a vojína Gomera Pylea. První je neústupný ve svých požadavcích a hodlá za každou cenu druhého zocelit. Druhý je neschopen splňovat jeho vysoké nároky a je za to prvním náležitě trestán a ponižován. Své agresivní sklony si seržant na Pyleovi vybíjí s čím dál tím větší vervou. Ten nemá odvahy ba ani práva se mu jakkoliv bránit a stává se bezmocný. Jeho brzká ztráta bezstarostného úsměvu a stále mrtvolnější pohledy jsou předzvěstí závěrečné katastrofy. Scény zobrazující pozvolný průběh tréninku jsou pravidelně střídány se sborovými provedeními pro-militaristických popěvků, které jsou rekruti nuceni zpívat za běhu, snad pro posílení morálky družstva. Značně absurdně působí i modlitba vojáků ke své pušce, kterou mají zdůvodněnou jako náhradu namísto přítomnosti žen, od kterých jsou nyní odloučeni. Pyle se pomalu stává černou ovcí celého kolektivu. Ve všech disciplinách svým výkonem dalece zaostává za ostatními. Seržant pro něj nemá kousku soucitu, naopak jej obviňuje z nedostatku zápalu pro věc a ze záměrného bojkotování jeho autority. V kontrastu s ním je zde Vtipálek, který plní veškeré své povinnosti s patřičnou dávkou mladické vervy, jeho duše přetéká touhou po zabíjení a taktéž nemá strach ze slovní konfrontace se seržantem, čímž si získává jeho náklonnost. Je pověřen převýchovou Pylea, tedy již předem nesplnitelným úkolem. Infantilnost seržantových snah o maximální oddanost a disciplinovanost jím vycvičených mužů kupodivu zřídkakdy sklouzává ke komičnosti, spíše je povětšinou mrazivá. Jeho opovrhování lidskými slabostmi je až příliš výrazné na to, aby zůstalo bez odezvy. Jeho bezbřehá zlost je ve stálém kontrastu s Pylovou bezmocí, jak fyzickou tak psychickou. Přes veškerou Vtipálkovu snahu se Pyle nedokáže vyhnout svým chybám. Selhavší seržant upouští od přímého trestání Pylea a podněcuje nenávist ostatních vůči němu tím, že je nechává pykat za jeho chyby. Stádo je tak motivováno k destrukci svého nejslabšího článku a jedné noci je Pyle brutálně zbit svými kolegy. Zde je jasně ukázána Vtipálkova duševní rozpolcenost – nejprve se dlouze rozhoduje, zda se začlení do davu mstících se a když tak nakonec učiní, je vzápětí dostižen svým svědomím, které jej obviňuje z násilného chování, jehož se dopustil na nevinné bytosti – to se později ukáže jako rozhodující činitel jeho neschopnosti zabít v praxi. Pyle je definitivně zlomen přílišným množstvím nenávisti z přílišného množství zdrojů působících po přílišně dlouhou dobu. Uvěří vlastní méněcennosti a začne ji pokládat za životní realitu. Nejprve je takto uvržen v apatii. Přestává vnímat okolí a v jeho podvědomí se mísí beznaděj s nenávistí, aby později začal vědomě spřádat plán pomsty. Vojín Sněhová koule zde představuje komický prvek, který čas od času vhodně odlehčuje poněkud dusnou atmosféru. Postava Kovboje slouží jako jakýsi neutrální zástupce celého kolektivu; maximálně lze vystopovat náznaky jeho sobeckosti a egoismu. Pyle nachází jedinou disciplínu, kterou zvládá, a tou je střelba z pušky. Za to je seržantem vzat na milost a alespoň částečně je mu z jeho strany tak vyjádřena poprvé v celém příběhu trocha uznání. Psychické následky jsou však příliš zničující na to, aby na prožitý teror zapomenul. Po celé dny výcviku se soustředí pouze na Hartmana a každé jeho slovo si vkládá do kontextu se svou nenávistí vůči němu. Přestává se všemi zvukovými projevy; s jedinou výjimkou, a tou jsou rozhovory s jeho puškou, kterou považuje za svou přítelkyni, k čemuž jej dovedla jeho hluboká citová deprivace. První část vrcholí noční scénou na záchodech. Za zvuků minimalistické hudby, kterou pro film pod uměleckým pseudonymem Abigail Mead složila Kubrickova dcera Vivian, zde Vtipálek nachází Pylea se svou puškou, náboji a šílenstvím ve výrazu tváře. Ten přestože nakonec dokázal uspět ve výcviku a stát se členem pěchoty, tak volí raději, vzhledem ke svým zanedbatelným pohybovým schopnostem, před svou jistou smrtí ve válce raději smrt zde, avšak s přídavkem sladké pomsty. Přiběhnuvší Hartman se marně pokusí o Pyleovo usměrnění a poté po obdržení kulky z jeho pušky lehá mrtev a Pyle páchá sebevraždu stejnou cestou. Pyleovo odhodlaný akt šílenství v této scéně působí až nadpřirozeným dojmem. Vtipálek zde opět prokazuje svou neschopnost zachovat chladnou hlavu v mezních životních situacích obsahujících násilí či smrt - je společně s divákem jen nezúčastněným pozorovatelem. Kamera často zabírá postavy z podhledu, čímž diváka dosazuje do role poškozených či mrtvých. Zabírá tváře postav a ilustruje jejich emoce. Před seržantem mnohdy ustupuje směrem vzad, čímž je posilován respekt diváka vůči němu. Je podřízena pohybu postav na scéně. Většinou pouze přehledně dokumentuje děj, žádných výrazných technických fines se nedočkáme. Násilí je zobrazováno autenticky jako zcela přirozená součást příběhu. Kamera snímá pomocí dlouhých horizontálních jízd jdoucí postavy. Za scén dialogů zůstává většinou statická. Po uběhnutí třetiny stopáže se děj skokem přesouvá do Vietnamu. Jediným styčným bodem z první částí zůstává Vtipálek, který nyní jakožto vojenský zpravodaj píše nesmyslné články o „získávání srdcí a myslí“ a o „vyhrávání války“. Jeho nadřízený je dokonale znuděný teoretik lpící na očividných malichernostech. Společně se svým nově nabytým přítelem Raftermanem cítí, že to není to ono, kvůli čemu do války šli a oba touží po svém nasazení do akce. Oběma zpravodajům se vyplní jejich přání a jsou vysláni do terénu. Ve vrtulníku se setkávají se svérázným kulometčíkem, který si krátí dlouhou chvíli střílením po civilistech. Srší z něj lačnost po krvi, je prototypem jedince s dokonale ovládnutým instinktem zabijáka, který necítí žádnou lítost a nedělá rozdíly mezi stářím a pohlavím svých obětí. Zabít co možná největší množství lidských bytostí je jeho životním cílem a je na to nepatřičně hrdý. Vtipálek a Rafterman přichází k hromadnému hrobu civilistů zasypaných vápnem. Nastává rozpor mezi Vtipálkovými očekáváními a nyní prožívanou skutečností, který je symbolicky vyjádřen nápisem „zrozen k zabíjení“ na jeho helmě a zároveň odznakem míru, který má připnutý na košili. Vysvětluje to přítomnému důstojníkovi jakožto dualitu člověka, což se nesetká s pochopením. Následně se Vtipálek znovu setkává s Kovbojem, svým přítelem z dob výcviku. Ten jej seznamuje s ostatními vojáky, z nichž především Bestie, coby další prototyp zlo vyzařujícího zabijáka, v něm okamžitě nachází svého protivníka. Vesměs zde panuje smysl pro černočerný humor k němuž vojáky dovedl dennodenní styk s bolestí a smrtí. Stali se imunní vůči jakékoliv psychické bolesti, jelikož jsou dobře znalí vrcholné bolesti fyzické. Jejich humor je jakási zvrhlost vyplynuvší z nutné ztráty lidskosti pod vlivem války. Častokrát poukazují na její absurdity, ale zároveň připouští. že je i jejich prostředkem seberealizace. V onom černém humoru je nezanedbatelná dávka nečistoty, špíny a zvrhlosti bezprostředně korespondující s jimi prožívanou skutečností. Stanuvší se události divák vnímá z pozice Vtipálka jakožto nováčka. Při postupu vojáků vpřed se kamera staví do pozice jednoho z nich. Drží se při zemi a pohybuje se stejnoměrně s nimi. Divák je takto dobře vtažen do děje a vnímá daný prostor ze stejné perspektivy. Časté je pravidelné střídání ryze vážných a komických scén, což násilně rozbíjí pevnou strukturu děje a přispívá k vzrůstu všeobecného neklidu. Obecně dokumentární styl kamery je ve filmu ztvrzen i obsahově, kdy přímou součástí děje je natáčení soudobého dokumentu o názorech vojáků na Vietnamsko-americký konflikt a jejich roli v něm. Zde je ukazováno, že vojáci jsou taktéž lidmi, kteří jsou dle svých povah více čí méně ovlivnění válkou, které se účastní. Někteří z nich tvrdí, že si válku užívají, nicméně z jejich projevů lze cítit pochybnosti. Nevěří zcela v oprávněnost a ušlechtilost zla, které ve Vietnamu páchají. Nemají jasno v důvodech proč zabíjejí ty, které zabíjejí. Jsou prostými vykonavateli své národní povinnosti. Rázný dějový zvrat nastává v momentě, kdy umírá velící důstojník jednotky. Na jeho místo je dosazen Kovboj – do té chvíle zcela bez zkušeností s vydáváním rozkazů a uplatňováním své autority. Zcela bílé nebe ohraničující obličeje vojáků snímané z pohledu mrtvých ještě posiluje pocit jejich odcizení od klasických společenských hodnot, které ve válce přestávají platit. Za zmínku stojí chování amerických vojáků vůči vietnamským civilistům. Chovají se k nim s jasným despektem, se zdáním jakéhosi majetkového práva nad nimi, jakoby už válku vyhráli a Vietnam i s jeho obyvatelstvem patřil jim. Ve scéně s prostitutkou je patrný náznak toho, že Kovboj není vrchní autoritou mezi vojáky, naopak stále výrazněji se do popředí dostává Bestie – nejagresivnější a nejprůbojnější jedinec. Smrt ve válce je tak častá, že po určitém počtu na vlastních očí viděných mrtvol svých spolubojovníků už ani nestojí za zmínku. Kamera je neustále v pohybu, vykresluje prostředí zbořeného města a jeho chaotičnost a nebezpečnost za každým rohem číhající. Samotné bitvy působí často zmatečně, jakoby vojáci snad ani nevěděli po kom a proč po něm střílí. Jakoby stříleli jen proto, aby je nikdo nemohl nařknout z toho, že ze zbabělství nekonají svou povinnost. Kovboj konstatuje, že udělali chybu ve svém pochodu a že by měli změnit směr; v jeho hlase je cítit napětí. Náhle získaná zodpovědnost je pro něj příliš velký šok na to, aby ji mohl korektně využít. Ztrácí pevnou půdu pod nohama. Vojáci jej neposlouchají, jelikož ještě před malou chvílí byl na stejné úrovni s nimi. To je jasným dokladem o závislosti sociální skupiny na vedení, jež ji dodává sebevědomí. Jinými slovy: velitel, který má strach, nahání strach i těm, jež jsou pod jeho velením. Ve vysílačce slyšíme hlas samotného Kubricka coby Murphyho. Jeho hlas je ledově klidný, což ostře kontrastuje s nervózním Kovbojem. Zároveň se jedná o režisérův nepřímý způsob komunikace s divákem. Výměna názorů mezi Kovbojem a Bestií je zaznamenána jednoduše prostřihy na obličeje jednajících. Bestie svévolně přebírá velení, jakožto nejzkušenější a nejvíce po krvi lačnící. Naivita vojáků je místy až pozoruhodně do očí bijící. Jak slepě dokáží zapomenout na zákony prostoru a pravděpodobnosti, jak snadno dokáží běžet vstříc jisté smrti. Kupříkladu Kovboj se nechává zcela zbytečně zastřelit, když si nevšimne díry ve zdi cca 2 metry v průměru. Tím je jednoduše ukázáno, že bez ohledu na sebevětší suverenitu jedince v absolvování výcviku, je umřít ve válce nepředstavitelně snadné. Strach dokáže podlomit veškerou morálku a disciplínu ve zlomku vteřiny. Smrt jednoho je příslibem zkázy všech. Definitivně se ukazuje, že Vtipálek není absolutně připraven na to, aby dokázal zabít. V momentě pravdy školácky chybuje a pokouší se střílet zajištěnou zbraní, což nevyhnutelně působí, jakoby se snad nenaučil vůbec nic. Jeho život mu zachrání Rafterman, kterého si přitom předtím bůhví z jakého důvodu dobíral. Nakonec Vtipálek těžce raněnou Vietnamku ušetří utrpení tím, že ji ležící bezmocnou zastřelí, za což je ostatními vojáky uznán coby "tvrďák". Její smrt je paralelou k celkové porážce Vietnamu Amerikou. Nakonec Vtipálek sám sebe prohlásí za hrůzy válek znalého a těší se domů. V jeho hlase je patrna iluze znovuzrozenosti. () (méně) (více)
Americká reklama na to, abyste se přihlásili do armády? ()
Na stěží rozdýchatelnou první polovinu filmu je tu moc málo hvězdiček... druhá by už byla za tři, ale koho to po první polovině bude zajímat, no ne? :) ()
Prvý film od Kubricka ktorý som videl. A že som neurobil zle, som zistil veľmi skoro. Vojnový film v ktorom hlavnú úlohu nezohráva bojovanie, ale mentalita a psychická odolnosť vojakov. V prvej polovici príbehu je to krásne ukázané. Strpčovanie života vo výcvikovom tábore, kde sa ľudia ukážu v tom pravom svetle a niekomu pritom preskočí. Príbeh sa posúva dopredu a ukazuje život na bojovom poli i keď možno nieje tak ružový ako si ho mnohí predstavovali. Tento film má hlbokú myšlienku, výborné herecké a výkony a je dobré sa nad jeho posolstvom zamyslieť. 85% ()
Líbilo se do poloviny, poté nadšení pomalu uvadalo. ()
8-O ()
Přiznávám, tohle mi opravdu sedlo. Velice působivý pohled do duše i světa mariňáků. Jak probíhá jejich vymývání hlav, příprava na válku a i válka samotná. Celé je to točené s perfekcionismem Kubrikovi vlastním. K vidění tak jsou delší kamerové záběry, nájezdy, kde se stále něco děje, aniž by se to nějak negativně odrazilo na samotné atmosféře filmu. Pokud tedy chcete vidět kvalitní a působivý válečný snímek áčkového charakteru, s kvalitními herci, Olověná vesta je snímkem právě pro vás. 80% ()
Výborný (jak už to u Kubricka bývá) film, o válce ve Vietnamu. Přesto mám radši první polovinu ve výcvikovém táboře, která je více psychologická a překvapivě obsahuje stejnou syrovost, ne-li větší jako samotné zachycení válka. A vyvrcholení v polovině filmu mě omráčilo více než to závěrečné. Ve druhé ,,části'' Kubrick skvěle zachytil atmosféru válku, její plíživost, surovost a děs, ale odzbrojujícím a deprimovaným dojmem, třeba jako u Apokalypsy, na mě nepůsobil, přestože závěrečný pochod s provoláváním M-I-C-K-E-Y M-O-U-S-E byl mrazící. Ale celkově nemohu FMJ dát žádnou zásadní výtku, neboť jde o velice nadprůměrný počin. ()
Atmosfericky dokonalý film. ()
Výborný film o absurditě válčení. Zelený mozek par excellance. První polovina filmu, odehrávající se ve výcvikovém táboře je ukázkou účelného vymývání mozků. Drill instructor je postavou, kterou budete nenávidět. Druhá polovina flmu za tou první ale poněkud pokulhává. Přestože se odehrává v "atraktivním" prostředí vietnamské války, z čehož vyplývá jistá akce, je nejslabší částí filmu. Může za to pravděbodobně narativní roztříštěnost, nebo lépe řečeno absence výrazného děje. Hlavní hrdina tu sice je, ale v podstatě sledujeme pouze výjevy z války, sled událostí bez výraznější pointy. Také nějaká hlubší psychologie postav mi tu docela chyběla. Na druhé straně vizuální zpracování filmu je vnikající. Kdybyste film zastavili na kterémkoliv místě, máte skvělou fotku - tohle Kubrick umí. ()
První půle ve výcvikovém táboře byla hlavně díky instruktorovi Hartmanovi a vojínu Pylovi vynikající. Druhá část se mi už líbila míň, ale závěrečná půlhodinka to vrátila zpátky do těch správných kolejí, které se mi libí. ()
První část z výcvikového ostrova na výmaz mozků je naprosto excelentní, včetně ukázky typické armádní šikany. V druhé půlce mohlo být o něco víc akce, ale nakonec tam toho okecávání bylo daleko míň než jsem se bál. Jinak by mě zajímalo, jestli se Joker podobal Johnu Lennonovi schválně, nebo to byl jen můj pocit. Pak bych ve druhé půlce měl určitě pochválit pár výborných dobových písní, střídajících syrové válečné ticho. Dobré byly také záběry při kterých kamera ve velmi dlouhém prostřihu sledovala běžící vojáky. ()
Těžce na cvičišti - lehce na bojišti První půla brutálně mrazivá, koukal jsem na to s vyvalenýma očima a na sucho polykal a říkal jsem si, že šéf v práci je oproti tomuhle mírumilovný beránek. Druhá půlka tentokrát brutálně syrová a na stejně vysoké úrovni jako Stone's Platoon Coppola's Apocalypse Now! a Cimino's Deer Hunter, ačkoliv 7,62 mm se pohybovalo v trochu jiných, cyničtějších rozměrech. Celek je to perfektně nasmímáno, kvůli takovým záběrům byly vynalezeny Steadicamy a kamery na kolejích a jeřábech. Pane Kubricku, opět za pět! AR: 1,37:1 - Academy Ratio ()
Reklama