Režie:
Akira KurosawaHudba:
Šin'ičiró IkebeHrají:
Tacuja Nakadai, Cutomu Jamazaki, Ken'iči Hagiwara, Kaori Momoi, Takaši Šimura, Kamatari Fudžiwara, Micuko Baišó, Daisuke Rjú, Hideo Murota, Hidedži Ótaki (více)Obsahy(3)
V 16. století je neznámý zloděj vybrán, aby se stal dvojníkem umírajícího mocného vládce, kterému je podobný. Podaří se mu získat královskou vznešenost a vést armádu svého pána do bitvy. Film Akira Kurosawy obsahuje monumentální bitevní scény a získal hlavní cenu na festivalu v Cannes. (Guild Home Video)
Recenze (113)
Bezesporu úchvatná podívaná na vnitřně rozvrácené feudální Japonsko v 16. století. Jeden z nejlepších historických velkofilmů, který jsem měl možnost vidět. ()
Nuda, nuda, šeď a strašne dlhá a pomalá nuda. Ale keď máte radi samurajov, tak nech sa páči... ()
Velmi, opravdu velmi pozvolně a rozvážně vyprávěný historický velkofilm. Kurosawovo estetické cítění a filmařská jistota jsou cítit z každé scény, bohužel příběh jednoho obyčejného zlodějíčka, který je donucen dělat dvojníka knížeti váženého rodu i dlouho po jeho smrti, by stěží vydal na hodinu a půl, takže mi snímek přišel strááášně natahovaný. Navíc naprosto tristně vyznívají všechny bojové scény - v předlouhých, ale téměř statických záběrech před kamerou sice pobíhají tisíce komparzistů v nádherných kostýmech, ale vždy jenom někam jedou, běží nebo na někoho střílí mimo záběr, nedojde k žádnému kontaktu nebo souboji. Tady se mohlo hodně stříhat. ()
Neviem cim to je, ale tento film sa mi zacal viac pacit az po nejakom case ako som ho dopozeral. Bolo to naozaj skvele zobrazenie velkej historickej udalosti. Kurosawa opat ukazal svoje umenie a to doslova, scenerie a kostymy su fascinujuce. Iked sa mi viac pacia Kurosawove starsie ciernobiele snimky, tu by ta ciernobiela nebola na mieste. Vyborny film od vyborneho rezisera. ()
Výborné dobové oblečení, skvělé doladěna zvuková kulisa, bohužel docela přepálena stopáž, ve které jsem se ze začátku nějak nemohl zorientovat. Tohle určitě nepatří mezi Kurosawový Top. ()
Mocensko politické hrátky feudálního Japonska jsou sice docela zajímavé, nicméně občas lehce uspávající. Naštěstí to Kurosawa zachraňuje noprosto úchvatnými barevnými orgiemi, kde i ten nejposlednější záběr vypadá jako pestrobarevná koláž. Na mě je však těch klečících samurajů ve třech hodinách více, než bych snesl. ()
Linka s dvojníkem je zajímavá, se zobrazením války už je to bohužel slabší. Samotné bitevní scény působí dost chaoticky a strategická a politická rovina konfliktu je zobrazena jen velmi povrchně... Některé scény po vizuální stránce výborné, například pochodující armáda. Ale třeba snová sekvence mi až tak neučarovala, těch barviček mi tu už přišlo přespříliš, já radši černobílo... ()
V 16. storočí otriasali Japonskom krvavé občianske vojny a povstania. Pri dobývaní jednoho hradu, je Daimjó menom Šingen Takeda ťažko zranený strelou z muškety. Po čase skoná a aby nebolo jeho vojsko demoralizované, dosadia na jeho miesto dokonalého dvojníka - zlodeja, ktorý mal byť pôvodne ukrižovaný. Ten sa stáva oným Kagemušom, čiže tieňovým bojovníkom a dlhú dobu sa mu darí viesť vojská do víťazných bitiek a vydávať sa za svoj predobraz. Také divadlo sa však nedá hrať navždy. Kagemuša je jeden z ďalších majstrovsky natočených veľkofilmov pána režiséra Kurosawu a každý záber je do detailu premysleným kúskom rozsiahlej mozaiky. To všetko doplnené pôsobivou hudbou, monumentálnou výpravou a precíznymi hereckými výkonmi. Bez výhrady veľkolepé dielo svetovej kinematografie. ()
Ze šera se vynořují tři na pohled stejní muži… Japonské divadlo začíná. Nejedná se ani tak o válečný film, jako o psychologické drama o vztahu dvojníka ke knížeti a jeho vnuku, které je precizně zasazené do historických reálií období Sengoku. Tak precizně, že se na dvoře Nobunaga Oda objeví i misionáři a evropské víno, o takové věrohodnosti di mohou amíci nechat zdát divoké sny. Děj končí bitvou u Nagašina, podobně jako v jisté emerické slátanině. Doporučuji seznámit se s historickými událostmi období Sengoku předem, abyste při sledování nebyli zmateni jako já, kdo je kdo a co mu jde, ovšem mírnému zmatení se vzhledem k přítomnosti několika dvojníků nevyhnete. – Kdo jiný by měl točit skvělé samurajské snímky, když ne Japonci. Doporučuji japonské znění s titulky. ()
Vynikajúci film majstra Kurosawu, s trojhodinovou stopážou. Výborná atmosféra. ()
Úplně špatný film to nebyl, koukat se na to dalo, slušný příběh a zajímavé momenty by se taky našly. To by bylo vše co se týče kladů, ze záporl pak jednoznačné délka a neskutečná zdlouhavost. Přestože historické filmy jsou můj žánr, tak tento byl na mě příliš divný, chaotický a proč to neříct, také nudný. ()
[3,5*] "Tonight he will have to meet the late lord's mistresses. How will he be with them?" "Our master has been ill. He must refrain from riding." Monumentálna historická dráma s dvoma nomináciami na Oscara, v ktorej tá monumentálnosť ide akosi na úkor psychologickej hĺbky postáv. Film radím k podobným filmom môjho obľúbeného režiséra, ktoré sa venujú tematike boja o moc (Krvavý trón (1957), Ran (1985)) a ktoré mi z jeho tvorby sedia asi najmenej. To ale neznamená, že ich nepovažujem v rámci svetovej kinematografie za nadpriemerné diela. Film je naozaj veľkolepý po obrazovej stránke (kamera Takao Saitó), má príjemnú hudbu (Šin'ičiró Ikebe) a veľmi originálne a pôsobivo stvárnené boje, ktoré sledujeme často iba sprostredkovane, cez ich výsledok, či cez reakcie zúčastnených (boj muža proti mužovi prakticky nevidíme). Veľmi atmosfericky je stvárnená hlavne tá nočná bitka, kde nepriateľa poriadne ani nie je vidieť. Z hercov ma najviac zaujali výborný Tacuja Nakadai v hlavnej role (Šingen/Kagemuša) a môj obľúbený herec Takaši Šimura, v jeho poslednej významnej role (generál). Vzhľadom na svoju dĺžku sa film nevyhol viacerým pasážam, ktoré ma trochu nudili. Najviac ma z neho bavila tá psychologická hra, v ktorej išlo o to, aby sa panovníkov dvojník neprezradil a potom ešte jedna výborná snová scéna. Čo sa mi vôbec nepáčilo, bola tá záverečná bitka, ktorá absolútne nedávala zmysel a neverím, že by v skutočnosti mohla prebehnúť podobným spôsobom (až taký debil ten nový panovník nemohol byť). "The shadow of a man can never stand up and walk on its own." ()
Napriek tomu, že sa zlodej dokonale vžije do svojej úlohy - dvojníka zomierajúceho kniežaťa, zostáva vždy len kagemušom - tieňom skutočného bojovníka. ()
Kurosawa v tomto díle projevil výjimečné inscenační umění. Vytvořil nepřekonatelné zpracování bitevních scén, ve kterých dokonale zorganizoval prostor a perfektně sladil barvy zároveň s propočítaným rytmem a gradací jednotlivých válečných výjevů. Právě opravdovost těchto bitev ukazuje nesmyslnost války, ve které umírají lidé i nevinní koně. Film doprovází skvělá hudba a podtrhuje vyznění díla. ()
Sice mám ke Kurosawovi poněkud rezervovanější vztah než ti, kteří jej pokládají za velkého mistra, sice mne jeho stopáže často dohánějí k zoufalství, ale tímto filmem mne o svých režijních kvalitách přesvědčil. Míra spočívá v tom, že některé jeho snímky považuji i po KAGEMUŠOVI za nudné a ubíjející, některé považuji za dobré, avšak pořád "pouze" řemeslně zdařilé, ale přeci jen jsem díky tomuto filmu zahlédl odlesk génia (který mi v některých Kurosawových snímcích zůstává úspěšně skryt). KAGEMUŠA je epicky rozmáchlý, lidsky niterný, skvěle vypointovaný a v některých momentech dokáže vytvořit natolik silnou atmosféru, že můžete tak maximálně nepohnutě zírat na obrazovku a nechat se unášet tou nádherou. Velkým zážitkem pro mne byla scéna, ve které si služebníci Šingenova dvojníka poprvé uvědomí jeho podobu s mrtvým knížetem. A samozřejmě by bylo nactiutrháním nezmínit závěrečný obraz "po bitvě". ()
Můj pocit z filmu naprosto přesně vystihuje uživatel Dadel,navíc veškerou asijskou filmovou produkci opravdu nemám rád, vůbec se o ní nezajímám a už je to hodně let,co jsem byl v kině na tomto filmu.Již v průběhu první poloviny filmu se začali lidé zvedat a odcházet,pamatuju si jednoho staršího pána,který svůj odchod hlasitě komentoval dost vulgárním projevem. V půlce byla přestávka a po ní se do kina vrátilo už jenom pár lidí,já jsem to tehdy vydržel také až do konce. ()
Vizuálně 80%, obsahově 40%, z námětu šlo udělat celkově lepší film. ()
Bezejmenný zloděj unikne popravě jedině proto, že je k nerozeznání podobný knížeti a stane se kagemušou (v překladu to znamená stínový válečník). V okamžiku, kdy je panovník smrtelně zraněn (víceméně náhodou), je jeho posledním přáním utajit po dobu tří let svou smrt před nepřátelskými rody, jež také usilují o nadvládu nad Japonskem. Problémy však nastanou, když se Kagemuša začne cítit jako skutečný panovník... Film dostal Zlatou palmu v Cannes, podle mě naprosto právem. ()
Kurosawovské alebo všeobecne japonské? Z ničoho len (takmer) nič, avšak sugestívne, hoci zdĺhavo, emotívne, hoci ťažko uchopiteľne podané. Východiskovým nič je pomerne banálne "historické dianie": jedno z najmocnejších japonských kniežat, Šingen Takeda, zomrie a zakrátko nato je moc jeho rodu zlikvidovaná kniežaťom Nobunagom Odom. - Film nám teda predvádza pána Takedu a pána Nobunagu (a tiež pána Iejasu Tokugawu, ktorý sa napokon stal posledným víťazom týchto bojov). Nuda? Na obzvláštnenie si dáme sprisahanecko-bulvárnu historku o tajení smrti pána Šingena Takedu jeho prominentnými vazalmi a generálmi pomocou prostého dvojníka. Že tých filmov o dvojníkoch už bolo? Určite, ale taký nedejový, ako tento, ste ešte nevideli. - Priznám sa ale, že mi to nevadilo. Nie azda preto, že tu miestami boli rozohraté zaujímavé psychologické motívy (napr. vnuk, jediný kričiaci, že cisár je nahý, resp. starý otec nie je starý otec, aby napokon k prišelcovi citovo priľnul). Tie boli miestami dokonca otravné (Nobunagova pieseň ako výraz životného pocitu/poznania po definitívnom oznámení Šingenovej smrti). Ani tie kostýmy a davovo-bojové scény ma nezaujali samé o sebe. Príťažlivosť filmu pre mňa spočívala pravdepodobne práve v jeho monotónnosti, ktorá však predsa len k niečomu dospela, vyjadrujúc tak podstatu historického diania. - Dobrý zážitok mi trochu strpčil onen až príliš surrealistický, ale vlastne divadelný kagemušov sen, definitívnu trhlinu dostalo absolútne hodnotenie filmu u mňa až pri záverečnej bitke: kagemuša s nápadným líčením v poraste tu hrá akéhosi nepozorovaného zdeseného diváka, čo mi bohužiaľ nedáva zmysel, ak len nešlo o nejakú mnou nepochopenú symboliku (tento typ krikľavej "nenápadnosťi" ale už predtým zdatne v deji uplatňovali viacerí špehovia), a natočeniu bitky samotnej neverím, resp. nepredpokladám, že by Kacujori Takeda posielal všetkých svojich bojovníkov tak slepo v ústrety smrtiacej salve z európskych bojových noviniek. Už len preto nasledujúci päťminutový záber na padlých nemohol mať pre mňa onú tragickú esenciu, akú zrejme mať mal. ()
Milujem japonske filmy, ale tento specialne mi nic nehovori. Neprisiel som mu na chut a preto ma aj nejako dost nudil. Nic sa tam dokopy nedialo a ta extremna dlzka minutaze filmu ma ubijala hlboko do zeme a dost som sa premahal, aby som to dopozeral az do konca. ()
Reklama