Režie:
Arnaud des PallièresKamera:
Yves CapeHrají:
Gemma Arterton, Adèle Exarchopoulos, Adèle Haenel, Nicolas Duvauchelle, Jalil Lespert, Solène Rigot, Sergi López, Karim Leklou, Robert Hunger-Bühler (více)Obsahy(1)
Portrét jedné ženy ve čtyřech obdobích jejího života. Holčička, chycená v tragické hře na schovávanou. Teenagerka přelétající z jednoho místa na druhé, od jednoho muže k druhému, protože cokoliv je lepší než její vlastní domov. Mladá venkovanka, která se snaží prorazit v Paříži, a dospělá úspěšná žena, která věří, že utekla svojí minulosti. Čtyři herečky, jedna hrdinka. (Febiofest)
(více)Videa (1)
Recenze (8)
Ambiciózní vyprávěcí koncept, nezvládnuté zpracování. Film, který by chtěl být tajemný, ale je matoucí. Diváka na jednu stranu nepodceňuje a nechává ho, aby se v nechronologickém vyprávění zorientoval sám, zároveň ovšem moc nepodněcuje jeho zvědavost. Namísto toho, aby jednotlivé příběhy kladly a zodpovídaly podobné otázky a tvořily souvislý celek, působí jako čtveřice autonomních krátkých filmů bez pointy a větší provázanosti, čtveřice nenaplněných příslibů. Na konci je nymfomanická hrdinka stejně nečitelná jako na začátku, resp. zůstává ztělesněním mužské fantazie, krásnou promiskuitní bytostí bez hloubky, kterou baví uspokojovat osoby obojího pohlaví a kromě sexu a peněz nic dalšího k životu nepotřebuje. Lépe nedopadly ani mužské postavy, z nichž většinu definuje pouze agresivní jednání. Přestože film v souhrnu selhává, v jednotlivostech dokáže potěšit. Například konzistentním vizuálním stylem, úsporným střihem nebo syrovým hereckým výkonem Adèle Haenel. Už kvůli ní bych raději viděl film, kterému bude záležet více na postavách než na originalitě vyprávěcí struktury. 55% ()
Byla to až francouzská Wikipedie, která mi pomohla pochopit, o co v tom filmu jde (nechci zde spoilerovat). To mi ale došlo až po zhlédnutí filmu a nijak mi to nevadilo v tom, abych si ho užil - bavil mě opravdu moc, hlavně díky skvělému obsazení, perfektní kameře a zajímavému ději, který udržoval moji pozornost napnutou. Na čtveřici Adèle Exarchopoulos + Gemma Arterton + Adèle Haenel + Solène Rigot se vážně skvěle kouká, byť Gemmu Arterton moc nemusím, protože podle mě neumí hrát (viděl jsem ji v 6 filmech a všude mi přišla stejně hrozná) - největší herecká hvězda Orphana mi tak paradoxně přijde jeho největší slabinou, ale tak už to někdy bývá. Možná za to tak trochu může Almodóvar, který ve mně kdysi podnítil zájem o výrazné ženské postavy, že mě tento film tak oslovil. Ne vše mi tam sice sedlo a vyprávěcí struktura je skutečně hodně komplikovaná a matoucí, ale kdo ví, možná je přesně toto jeden ze směrů, kudy se bude ubírat budoucí vývoj filmových scénářů - osobně jsem spíše nakloněn tomu považovat tento film za vizionářský, než za slepou uličku. ()
Nemastné, neslané a absolutně nezáživné francouzské drama, které těží z tří ženských postav, které k sobě mají blíže, než to na první pohled vypadá a pod které se podepsaly tři ultra krásné Francouzky (Adéle Exarchopoulos, Adéle Haenel a Soléne Rigot) a jedna ultra krásná Angličanka (Gemma Arterton) mluvící francouzsky. Příběhově jsem ale ten netypicky vyprávěný příběh vůbec nestíhal vnímat. Nejen, že jsem se u filmu strašně nudil, ještě mi to ani nepřišlo vůbec zajímavé. Neustále jsem se ve filmu ztrácel a zároveň se snažil zamyslet nad tím, jak co bylo myšleno a jaký význam jakákoliv scéna měla pro daný příběh (nepříběh)? Škoda. Výběr hereček se totiž tvůrcům povedl na patero jedniček s trojitým podtržením. U toho bych si oči vynadíval. Zbytek zklamání. ()
[Scope - 2016] Vypravěčsky hodně zajímavý a ambiciózní projekt, který ale mohl rozhodně skončit lépe. Orpheliine je francouzské drama s kvalitním hereckým obsazením, kde sledujeme příběh jedné ženy v několika hereckých zobrazeních a bez dodatečného hledání bych to opravdu nepochopil. Takhle děj ztrácí návaznost a stává se poněkud zmatečným. Kvituji herecké obsazení a ambiciozní cíle. Bohužel se všechno tak úplně nepovedlo. ()
Další uhrančivý film Arnauda des Pallièrese, mírně zavánějící samoúčelností a nejasnou strukturou... Spletenec několika ženských osudů jen velmi matně poukazuje na jakousi generační spojitost, která však při pohledu na tváře čtyř hlavních představitelek může fungovat jen stěží, ale to není to nejpodstatnější. Paradoxně jsem celý film vnímal jako esej, jako pokus vylíčit temnější část ženské duše, se vší iracionalitou, rafinovaností, krutostí, křehkostí i bezradností, kterou lze číst v jejich očích - a samotný vyprávěcí koncept postavený na návaznosti mi připomínal spíš hru variací, různých možností, jak příběh rozvinout, pootočit jiným směrem, k nějaké naději pro jejich smutné bezútěšné životy plné krutosti, kterou jsou samy poznamenané. Zaplnit citovou prázdnotu různých lidských "sirotků" se však v příběhu moc nedaří, selhává bezradným vyústěním do prázdna... ()
Reklama