Režie:
David LeanKamera:
Jack HildyardHudba:
Malcolm ArnoldHrají:
William Holden, Alec Guinness, Jack Hawkins, Sessue Hajakawa, James Donald, Geoffrey Horne, André Morell, Percy Herbert, Harold Goodwin, John Boxer, Ann Sears (více)VOD (2)
Obsahy(1)
Dokázali obrátit porážku ve vítězství. Ale bylo to skutečně vítězství? ... Říkalo se jí železnice smrti. Té trati, která měla v roce 1943 spojit Bangkok s Rangúnem a umožnit tak Japoncům dokonalé propojení a ovládnutí celého toho obrovského území od Singapuru až po Barmu. Pracovaly a umíraly na ní desetitisíce zajatců i domorodců. Vyčerpávající dřina, podvýživa, tropické klima, malárie, úplavice, beri beri – to vše si vybíralo svou krutou daň… Po celé její délce byly desítky zajateckých táborů. Ten, jemuž velí plukovník Saito, je však ze všech nejdůležitější. Neboť tady má vzniknout most, bez něhož železnice nemůže fungovat. Most, který mu postaví nový kontingent britských zajatců. Saito ovšem netuší, že jejich velitelem, jediným, jehož Angličané jako svého velitele uznávají, je plukovník Nicholson. A plukovník Nicholson má o existenci svých mužů v táboře velmi jasnou představu, která se ovšem značně liší od toho, co od nich očekává Saito… (Česká televize)
(více)Videa (2)
Recenze (468)
Dlouho jsem kolem tohoto Leanova díla jen otráveně kroužil, ovšem o to víc na mě nakonec jeho genialita a vytříbenost neskutečně zapůsobila. Již úvodní psychologický souboj mezi Nicholsonem a Saitem je prostě jedinečný a předznamenává i konečnou velkolepost celého snímku, jehož dlouhá stopáž ubíhá jako voda a který je i přes absenci střílení a skutečného válčení jedním z nejvíce strhujících válečných dramat, jaké kdy vznikly. A to zakončení! Posledních 15 minut jsem skoro ani nedýchal, takže i teď při psaní komentáře mi plíce ještě úplně dobře neslouží. Ale stálo to za to...! ()
Majstrovská veľkohubosť. V slovách, činoch. A vo filme Davida Leana. Oslavujúcom - čo vlastne? Vodcovský princíp, disciplínu, podriadenosť rozkazom vojenského velenia. Pešiaci sú len výkonnými štatistami, domorodci len rovnako pricmrndávajúcimi kuliami (= nekvalifikovanými ázijskými nosičmi). Aby sa na nich dalo pozerať, dosadili do ich úloh miestne krásky. Psychologická vojna? Tak maximálne vojna dvoch tupo zelených mozgov. Jeden z veliteľov neznáša flákanie sa podriadených väzňov, ich vedomú sabotáž a uchovanie si formy v zajatí maximálne možným zvoľnením výkonu. Veď vedia, že ich spolubojovníci donedávna v podmienkach trestaneckej kolónie kapali ani muchy. Hoci o tom dobre vie, neváha ich zapriahnuť do práce aby odstránil lenivosť aj drobné naschvály, za čo dosiahne zvýšenie prídelov jedla. Hlavne, že zničením časti džungle vystavajú nepriateľovi dokonalé dielo. Musia to dokázať! Pre veliteľa, big bossa. Japonský veliteľ pôsobí ako samoľúby, despotický chmuľo, no aj keď má veliace tromfy v rukách, predsa ustúpi. Nie je nakoniec múdrejší ako ten prvý v zmysle starého známeho "múdrejší ustúpi"? Veľký rozdiel však medzi nimi nie je. No a tretí je rebel. Zdrhne, aby následne sklopil uši a pokoril sa rozkazu, vracajúceho ho späť do pekla. Herecké majstrovstvo a príťažlivé prírodné scenérie nedokážu spoľahlivo zakryť pachuť spomenutých výhrad, natiahnutých do dĺžky zodpovedajúcej megalomanským veliacim ambíciám ústrednej dvojice. To, čo autori chceli sa podarilo, no žeby som bol z toho odvalený, to teda nie. ()
Myslím, že nejsem jediná, kdo byl ohromen hudební melodií či skladbou z nějakého filmu ještě předtím, než jej zhlédl. Pískací pochodová melodie vedoucí přes řeku Kwai je jednou z těch mnoha. Opět mám ten stejný dojem, jako u spousty kultovních, 90% hodnocených filmů. Nevím, jestli mi zrovna tento přijde tolik nadhodnocený, nebo jsem od něj jen čekala větší "nářez." Most přes řeku Kwai dostane hlavní prostor v podstatě až v závěru filmu a po celý děj se do jeho blízkosti či na samotnou trať ani příliš nepodíváme. Rozhodně se jedná o skvěle natočený snímek, ale nebylo v něm, až na ono "pískání" a pár scén téměř nic, o čem bych mohla říct, že mě to "dostalo." A nemůžu to říct ani o celkovém dojmu. ()
Lehce naivní, hodně dlouhé, ale pořád i po letech velmi dobré. Hlavně nepříteli neukázat žádnou slabost. Jde tady o představy o hrdinství, o vražedný termín, do kterého má vzniknout úsek železnice propojující Bangkok s Rangúnem, a o několik pravd a úkolů, se kterými zajatci i pyrotechnické komando bojují. Není to nicméně klasická hra na vojáky, mnoho akce nás nečeká, když už přijde, má své opodstatnění. Britský gentleman David Lean se prostě vytáhl. ()
Kdybych o tomto snímku napsal jen "Je to neskutečný film!", ptali by se mnozí proč. Já bych jim na to řekl, ať mi najdou druhý takový válečný snímek, ve kterém se za celý film střílí jen ve dvou scénách a výbuchy jsou v pár dalších scénách… The Bridge on the River Kwai je film dlouhý 161 minut. A já můžu s čistým svědomím prohlásit, že jsem se ani jednu minutu nenudil. A proč? Je to jednak námětem (příchod zajatých pískajících vojáků, to jsem ještě neviděl) a jednak je to těmi propracovanými charaktery. Alec Guiness zde předvádí dokonalý výkon hodný Oscara. Sessue Hayakawa mu zdatně sekunduje a je škoda, že svou nominaci neproměnil. No a ten konec! Jedna báseň. Je to paradoxní, ale tohle je dost možná nejlepší válečný film i přesto, že se v něm skoro nestřílí. 100 %. ()
Galerie (115)
Zajímavosti (46)
- První pokus demolice mostu se nepovedl. Vlak po něm bezpečně přejel a zřítil se z kopce na druhém břehu. (Kulmon)
- Autor původní povídky Pierre Boulle byl sice uveden i jako scénárista, přestože neuměl vůbec anglicky. Stalo se tak pouze proto, že skuteční tvůrci Carl Foreman a Michael Wilson byli toho času zapsaní na černé listině. Oscar za scénář tak byl dvojici přiznán až zpětně roku 1984. Bohužel Wilson už nebyl mezi živými a Foreman zemřel následujícího dne po udělení. (JayZak)
- Za představitele plukovníka Nicholsona byl krátce zvažován Cary Grant, ale po neúspěchu filmu Crisis (1950) byla role nabídnuta Laurenci Olivierovi. Ten ji však odmítl, proto konečně přišel na řadu Alec Guinness. Ovšem ani v jeho případě nemuselo jít o definitivní řešení: herec odmítal Nicholsona ztvárnit s tím, že nezná nikoho, kdo by se dvě a půl hodiny bavil sledováním ztvrdlého horního rtu britského plukovníka. Navíc měli s režisérem Davidem Leanem při natáčení filmu Oliver Twist (1948) určité neshody. (Kulmon)
Reklama