Režie:
Lars KraumeScénář:
Lars KraumeKamera:
Jens HarantHrají:
Leonard Scheicher, Tom Gramenz, Lena Klenke, Jonas Dassler, Ronald Zehrfeld, Carina N. Wiese, Florian Lukas, Jördis Triebel, Daniel Krauss, Michael Gwisdek (více)Obsahy(2)
Je rok 1956, pět let před postavením Berlínské zdi. Dva středoškolští studenti, Theo Lemke a Kurt Wächter, se vracejí z návštěvy západoberlínské zóny do Stalinstadtu (dnešní Eisenhüttenstadt). V Berlíně byli v kině a v týdeníku viděli záběry z povstání v Maďarsku. Dochází jim, že východoněmecká média u této události informují úplně jinak. Tajně poslouchají RIAS, rozhlasovou stanici vysílající ze západoněmeckého sektoru Berlína, a když se dozvědí o úmrtí známého fotbalisty Ference Puskáse a o tom, že v Evropském parlamentu drželi minutu ticha, navrhne Kurt ve třídě symbolickou minutu ticha za oběti povstání. Učitel dějepisu se nejprve domnívá, že se domluvili proti němu, ale Erik, jediný ze třídy, který byl proti, mu řekne, že šlo o protest. Učitel nahlásí incident řediteli. Celá třída se semkne, sejde se u Edgara, strýce jednoho z nich, a poslouchají RIAS. Theo navrhne, aby se všichni vymluvili, že chtěli uctít jenom památku Puskáse… (TV Nova)
(více)Videa (1)
Recenze (42)
Východní Německo, 1956. Maturitní ročník drží během hodiny minutu ticha za padlé, kteří zemřeli během Maďarského povstání. Pouhé gesto v očích úřadů přeroste v kontrarevoluci a začíná kolotoč vyšetřování. Němci zase zabodovali. Je sice pravda, že film nepůsobí až tak naléhavě, protože studentům nehrozí drakonické tresty, kterým by se za nacismu nevyhnuli, ale tady jde spíš o to, jestli se třída dokáže semknout proti státní moci. A na téhle bázi film funguje výborně. Emotivní závěr, který připomene Vyšší princip mě pak dotlačil k téměř maximálnímu hodnocení. Respekt všem tehdejším studentům. 90% ()
Němci umějí točit filmy. Dokonce i filmy o vlastní minulosti. Maturitní třída studentů uspořádá na začátku vyučování dvě minuty ticha za oběti maďarského povstání. Jen jeden z nich je proti. Rozběhne se vyšetřování a studenti musejí projevit velkou sílu, aby nátlaku vyšetřovatelů nepodlehli. Někteří z nich to neustojí. Film je hezkou vizitkou poměrů v socialistických zemích v 50. letech minulého století. Na povrch vyplouvají stará tajemství a tváře odkrývají nejen studenti, ale i jejich rodiče. Film je podle skutečné události. ()
Na jedné straně agitka, na druhé příspěvek k systematickému přepisování dějin, jak se o to německá kultura a politika pokouší v tomto tisíciletí. Výsledkem by nakonec mělo být masmediální přesvědčení, že válku vyhráli Rusové, Američané a Němci, protože všechny tyto národy bojovali proti nacismu. Pozn. 1: V NDR jsem chodil do školy sice až v sedmdesátých letech (5 let), a vím, že se nějaká "třída", o to víc školní, nemůže sjednodit bez vedení seshora, a pokud ano, tak rozhodně ne v politických otázkách, ale pouze ve sportu (velebení Puskáse Ference je tedy na místě) a zábavě (popíjení při zpěvu a pohupování sem a tam). - Na Connyho Bauera jsme jezdili s "maďarama" do kostela v Lipsku a na Richarda Wagnera chodili taky ne se třídou. A tak se domnívám, že tato "skutečná událost" patří mezi ty události, které se někde opravdu staly, i když trochu/hodně jinak. Hodnocení události a událost sama jsou samozřejmě dvě věci. Tady je nepatřičné "cherchez la famme", ale "cherchez la utilité". Přestože film nabízí ucelenou zábavu, ve všech detailech klame. Pozn. 2: V jednom komentáří se tvrdí "A niektorí idioti budú aj tak ešte stále tvrdiť, že socializmus bol skvelý... (doprial by som takým ľuďom si to vyskúšať priamo v takomto totalitnom režime)." Socialismus skutečně nabídnul úžasnou šanci lidem z nižších tříd (jako je tu třeba pan ředitel), ale jsou to právě oni, kteří jej nejvíc zdiskreditovali a dokázali jeho praktickou nemožnost. Pozn. 3: V jiné rencenzi se proklamuje (je jich tu jen deset) : "Východní Němci měli smůlu, protože přešli od jedné totality ke druhé, které nebyla o nic lepší." Překlepy dělám taky, o to nejde, ale celé toto prohlášení je naprostá blbost. ()
Z dnešního pohledu téměř neuvěřitelný historicko-politický film o jednoduchém lidském gestu, které zatáhlo celou třídu studentů do politické mlýnice výslechů a hrozeb. Došlo to opravdu tak daleko, že byli dotlačeni k rozhodnutí, které jim změnilo životy. Výborný emotivní film a za mě jasné doporučení. ()
Specifická studie tehdejší NDR 1) ukazuje sice dnešní pohled a uvažování, ale vzhledem k tomu, že to je jen nějakých 70 let, nepůsobí chování studentů tak ahistoricky. Uniformy Hitlerjugend (HJ) vyměnili za uniformy organizace Freie Deutche Jugend (FDJ), lehce změnili způsob pochodování a napřaženou ruku v polovině pohybu zalomili k čelu. Vlastně se toho tak moc nezměnilo._____ 2) Ale teď vážně. Mladí v NDR tehdy žili v podivné situaci. Hitlera sami pamatovali jen jako malé děti, i když se jim nacistický brainwashing musel v jejich myslích odrazit. Země žila prakticky bez mužů ve středním věku, bez mužů, kteří padli na frontách anebo se právě v této době v omezeném počtu vraceli ze sovětského zajetí. Důchodci postupně vymírali a mladí byli stále ještě příliš mladí. V zemi jedna diktatura vystřídala druhou, která na rozdíl od nacistů (před válkou) asi příliš oblíbená nebyla - socialismus byl spojený s válečnou porážkou (tu Němci vždy nesli těžce), s následnou sovětskou okupací a s vládou proletariátu, kterou realizovali někteří neustálým bojem zhrublí antifašisté (viz ministr lidového vzdělávání) a příležitostní kariéristé, kteří využili již zmíněného nedostatku mužů ve svůj prospěch. Území NDR bylo již před válkou méně průmyslově rozvinuté. Probíhaly zde nejvíce devastující boje. Východní blok pak neměl prostředky ani chuť investovat do znovuvýstavby NDR tak, jak investoval Západ do BRD._____ Ještě v sedmdesátých létech jsem viděl ve východním Berlíně (byl jsem tam měsíc na studijní praxi) vedle nových sídlišť a některých opravených budov hromady sutin z války. To v této době v západním Německu už nebylo._____ 3) Universální story s výstižnou dobovou atmosférou se mohla odehrát v jakékoli diktatuře. Nicméně příběh je autobiografický, autor knižní předlohy patřil ke studentům, kteří uprchli. Vše se odehrálo ve Storkowě ležícím na polovině vzdálenosti mezi Berlínem a polskou hranicí. Film se poměrně přesně drží skutečných událostí ve škole, ani návštěva ministra není vymyšlená. Přidány byly postavy Erika (levičák) a Edgara (homosexuál), pro které neexistují žádné reálné vzory a které měly upozornit na některé aspekty poválečné doby. Oproti skutečným událostem hrají poněkud větší roli žákyně, režisér chtěl dát prostor i ženským identifikačním postavám. Protože se zmodernizovaný Storkow pro natáčení nehodil, přesunuli se tvůrci do Eisenhüttenstadtu, postaveného v 50. letech 20. století jako Stalinstadt, jehož obytné komplexy I-III jsou dosud kompletně zachovány. Některé budovy byly pozměněny, stovky obyvatel Eisenhüttenstadtu si zahrály v komparsu. Další scény vznikly ve velké venkovní scéně Neue Berliner Straße ve Studiu Babelsberg v Postupimi se 120 komparsisty. Autor knihy Dietrich Garstka a jeho bývalý spolužák Karsten W. Köhler působili při natáčení filmu jako poradci režiséra s ohledem na historickou autenticitu. K tomu Garstka: Alles treffsicher. Ve všem se strefili._____ 4) K útěku studentů lze jen s povzdechnutím dodat, že alespoň měli kam utéci. Jako bych ze socialistické Prahy utíkal do kapitalistického Brna. Navíc měli štěstí, že tehdy se ještě utíkat dalo poměrně snadno._____ 5) Maďarský fotbalista Ferenc Puskás zemřel v roce 2006 ve věku 79 let. Jeho údajná smrt během maďarského povstání sehrála tedy v našem příběhu podobnou roli jako fáma o smrti studenta Martina Šmída v listopadu 1989 u nás._____ 6) Zaujali mě 21letý Jonas Dassler (zrádce Erik), který nosí prsten ultralevé paramilitární organizace Roter Frontkämpferbund (RFB), 26letý Tom Gramenz (inspirátor protestu Kurt) a 25letý Leonard Scheicher (Kurtův kamarád Theo). Na maturanty jsou herci tedy silně přezrálí, ale nějak mi to nevadilo. Věk protagonistů uvádím k roku natáčení, t.j. 2017._____ 7) Film je velmi vhodný jako výuková pomůcka pro hodiny dějepisu a výchovy k občanství. () (méně) (více)