Režie:
Sergio LeoneHudba:
Ennio MorriconeHrají:
Clint Eastwood, Marianne Koch, Gian Maria Volonté, Wolfgang Lukschy, Sieghardt Rupp, Josef Egger, Antonio Prieto, José Calvo, Margarita Lozano (více)VOD (2)
Obsahy(3)
Když se dva hádají, třetí se směje. Clint Eastwood v hlavní roli filmu, který napsal pravidla spaghetti westernu. Prach, vítr, žhavé slunce Nového Mexika. Do města rozděleného válkou dvou klanů přichází cizinec. Je klidný a mlčenlivý, z nebezpečí hrozícího ze všech stran si nic nedělá. Brzy rozehraje riskantní plán: nabídne své služby oběma soupeřícím rodinám s cílem využít jejich nepřátelství ve svůj prospěch... První výprava režiséra Sergia Leoneho na westernovou půdu předznamenala zrod legendy. Leone čerpal ze snímku Tělesná stráž (Jodžimbo) Akiry Kurosawy, ve kterém je záhadným hrdinou bezejmenný samuraj bez pána. V rozhovorech se však přihlásil i ke klasičtějším inspiračním zdrojům (byla mezi nimi také Goldoniho hra Sluha dvou pánů). Hlavní postava redefinuje obvyklý typ kladného westernového hrdiny – z ulízaného džentlmena typu Limonádový Joe se protagonistou náhle stává cynický, osamělý pistolník, jehož motivací není ani tak dobro, jako spíš vidina výdělku. Clint Eastwood vytvořil v této postavě novou ikonu – drsňáka s kamennou tváří a dokonalou muškou, který otevírá ústa, jen aby vypustil lakonickou hlášku (režisér o Eastwoodovi prohlásil, že má dvě herecké polohy – s kloboukem a bez). Dobrodružnou pouť neproniknutelného pistolníka doprovází hudba Ennia Morriconeho, pro kterého se spolupráce s Leonem stala výtahem ke slávě. Nejslavnější hudební motiv z Pro hrst dolarů později použil i Quentin Tarantino v Kill Bill 2. Snímek Pro hrst dolarů vznikl v roce 1964 a byl vzápětí následován snímky Pro pár dolarů navíc (1965) a Hodný, zlý a ošklivý (1966). „Dolarová trilogie" se stala milníkem žánru a stylistickým vzorem všech příštích spaghetti westernů. (Česká televize)
(více)Videa (1)
Recenze (599)
TV/// Obsazení 8/10 Děj 8/10 Hudba 10/10 Výprava 8/10/// PLUS: krásná Morriconeho hudba, je možná střídměji dávkovaná, ale to je proto, aby vždy vynikla v plné síle, Clint Eastwood (nebo spíš jeho postava) je frajer s citem pro spravedlnost, který ale není nezastavitelný nebo nezranitelný a dostane se i do úzkých MÍNUS: film působí menším, nebo méně výpravným dojmem, chybí tu parťácké pošťuchování, které nalezneme v pokračování./// Shrnutí: Dlouho mě film míjel (fakt si myslím, že jsem ho v dětství neviděl) a přesto nebo právě proto jsem si ho teď skvěle užil. Je výborný ve všech možných směrech. Třeba není dokonalý a na úplnou špičku ještě kus chybí, ale po právu se řadí k tomu nejlepšímu a jeho význam pro žánr je neoddiskutovatelný./// Celkem 84%/// ()
Uživ. Renton tento komentář napsal "za mě". Byť nejsem nějakým extra příznivcem žánru western, dal jsem si také tu "námahu", doplnil si filmové vzdělání a šel do této Leoneo trilogie. A výsledek? Stále NEOCHVĚJNĚ (v mé osobní Leoneo TOPCE) vede ONCE UPON A TIME IN THE WEST a hrdě třást pravicí si může s ONCE UPON A TIME IN AMERICA. Potom "dlouho nic"... The Good, the Bad and the Ugly a za těmito 3 snímky "povlávají" Pro pár dolarů navíc a s odstupem Pro hrst dolarů. POZOR, aby nedošlo k mýlce, co by za tyto "povlávající snímky" dalo 80% všech režisérů. Přesto Once upon a time in the west je pouze jeden (resp. dva - America). Uživ. DaViD´82 píše, že Leone se zde teprve "rozehříval". Já souhlasím a dodávám, že i mistr Ennio Morricone. p.s. jestli se dá napsat o nějakém režisérovi, že to byl MISTR KONCU, potom to byl jednoznačně Leone. Nejinak je tomu i zde a právě samotný konec to u mě vytáhl na konečných 80% ()
Tak toto je presne taky western, aky mam rad a aky by mal byt. Neviem preco, ale nejak neviem prist na chut SIEDMYM STATOCNYM (1960), aj ked tym nechcem povedat, ze by to bola somarina, ale proste nepovazujem ho za jeden z najlepsich westernov a pritom aj Vinnetouvky ma velmi bavili. Clint Eastwood je jednoducho aj s tou svojou cigaretou cool a vie postrielat behom pol sekundy hned troch zlocincov naraz. Pacilo sa mi tu, ako dokazal postvat hned 2 bandy proti sebe, Baxterovcov a Rojovcov. Zaverecna prestrelka nema chybu a hudba Ennia Morriconeho tomu pridava tie spravne grady. Pocas filmu som premyslal, kde som ten oblek C. Eastwooda videl a spomenul som si na NAVRAT DO BUDUCNOSTI 3 (1990), kde bol podobne obleceny aj Michael J. Fox a vlastne aj preto si tam vymyslel meno Clint Eastwood :-). ________ Clint Eastwood - (Joe) +++ Marianne Koch - (Marisol) +++ Gian Maria Volonté - (Ramón Rojo) +++ Wolfgang Lukschy - (John Baxter) +++ Sieghardt Rupp - (Esteban Rojo) +++ Joseph Egger - (Piripero) +++ ()
„Vy nemilujete mier?“ – „Je ťažké milovať niečo, čo nepoznáte.“ Nepatrím k divákom, ktorí to pokladajú za kult, klasiku, legendu a pilier žánru. Tento typ filmov ide úplne mimo môj radar. V podstate ma vôbec nezaujíma a nebaví. Vlastne ma nudí. Pre hrsť dolárov sa mi však celkom páčilo a to hlavne vďaka dobre vystihnutej a podanej prašnej atmosfére zaspatého pohraničného mestečka, hudbe Ennioa Morriconeho a Clintovi Eastwoodovi. Toho síce ako herca (a ani režiséra, ale to sem nepatrí) príliš nemusím, ale tu je OK a spoľahlivo ťahá film od začiatku po koniec. Dvojka ma bavila viac. ()
Remake Kurosawova Yojimba? Proč ne? Leone to zvládl rychleji a lépe. U Kurosawy jsem se místy výrazně nudil, tady ne. A dokonce jsem měl stále ponětí o tom, co se děje, kdo je kdo a proč to a to dělá zrovna teď, což se mi u Yojimba nepodařilo. Možná jsem trouba nebo to prostě opravdu Leone natočil líp. ()
Galerie (145)
Zajímavosti (70)
- Celosvětová premiéra proběhla 23. září 1964 na Sorrento FF. (Varan)
- Film sa stal najnavštevovanejším filmom roku 1964 v Taliansku a keď sa v januári 1967 dostal do amerických kín, zinkasoval okamžite 3,5 milióna dolárov. V tom čase však už boli natočené dve pokračovania. Rozpočet bol smiešny, iba 200 tisíc dolárov. (Biopler)
- Pre hudbu k filmu bol Leonem najprv oslovený Angelo Francesco Lavagnino, s ktorým spolupracoval na skoršej snímke Gli ultimi giorni di Pompei (1959). Nakoniec zo spolupráce zišlo a k legendárnej spolupráci s Morriconem došlo skrz spoločnosť Jolly, ktorá bola producentom filmu. Konkrétne osobne zašiel Leone za Morriconem, nakoľko obaja žili v mestskej časti Trastevere v Ríme. Pri stretnutí vysvitlo, že boli spolužiakmi na základnej škole. Morricone tento fakt potvrdil spoločnou školskou fotografiou, ktorá dnes zdobí jednu stenu v reštaurácii Checco er Carretiere. (Biopler)
Reklama