Režie:
Alice RohrwacherScénář:
Alice RohrwacherKamera:
Hélène LouvartHrají:
Adriano Tardiolo, Alba Rohrwacher, Nicoletta Braschi, Sergi López, Luca Chikovani, Tommaso Ragno, Leonardo Nigro, Elisabetta Rocchetti, Agnese Graziani (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Lazzaro je mladík tak dobrosrdečný a upřímný, až se některým lidem zdá hloupý. Žije v odlehlé části Itálie v izolované komunitě rolníků, kteří už před desítkami let ztratili kontakt se zbytkem světa a bez nároku na mzdu, vzdělání nebo slušné životní podmínky tvrdě pracují pro svou vychytralou paní. Bez možnosti srovnání však žijí svým způsobem šťastně. Když skupinu zotročených venkovanů shodou náhod objeví policie, rolníci zjišťují, v jaké lži léta žili a s vidinou splněných snů se vydávají do města. Zatímco ostatní prožívají tvrdý střet s novou realitou, Lazzaro zůstává i uprostřed moderního světa až dojemně bezelstný a přirozený a působí jako střípek ztracené minulosti. Magický film Alice Rohrwacherové skládá působivou poctu klasické kinematografii, z festivalu v Cannes si odvezl Cenu za nejlepší scénář. (Aerofilms)
(více)Recenze (86)
obsah tentokrát sedí přesně.A zase jediná roleTardiola.Zhostil se jí skvěle. ()
Novodobý zázračný skvost, který se inspiroval svatým Lazarem z Betánie. |100%| ()
Nejmagičtější film poslední doby, navíc ostře reflektující nespravedlnosti třídních rozdílů. Alice Rohrwacher mě znovu učinila šťastným cinefilem. ()
Podobenství, které jde především svým náboženským nádechem mimo mě. Takže nepopírám, že mi zřejmě nějaký ten význam unikl, což by nakonec nemělo příliš vadit. Jeho první polovina celý příběh výborně rozehrává, má zajímavé postavy které svými myšlenkami nad ním nutí více přemýšlet. Celá je navíc natočená na film, což ji na atmosféře ještě přidává. Na film je natočená i polovina druhá a je to vlastně vzhledem k jejímu významu škoda, přeci jen je to jiný film, takže změna by prospěla. Každopádně nemůžu říct, že by druhá polovina tu první úplně pošlapala, pokračuje se, jen už ne tak silně. Hold, tam kde jsem čekal vzdor přišel pád a přílišné zaměření na "poselství". 60% ()
Šťastný Lazzaro je klenot mezi současnými filmy – zcela se vymykající, pohybující se v magickém spletenci událostí, které si zachovají své tajemství … protože tajemství je tajemstvím právě proto, že v sobě obsahuje něco nevyřčeného. Šťastný Lazzaro je film o lásce, tichu, opravdovosti, odevzdání a přátelství ... o slibech, které pro někoho mohou být jen plácnutím do vody a pro druhého závazkem do konce života. V příběhu se prolínají dva světy, dvě epochy, do kterých vnáší právě Lazzaro pocit bezčasí, neuplývání času, přesahující zákonitosti chodu světa. Lazzaro je postavou silně vyčnívající a výjimečnou v celém příběhu – na svět se dívá s neustále do široka otevřenýma očima a s čistým srdcem. Jako jediná z postav si uchovává dar vnitřní svobody – ať je kdekoli a s kýmkoli, je vždy svobodný. Ve skutečnosti se nenechává nikým a ničím zotročit či využít. Na rozdíl od rolníků nepotřebuje onu vnější svobodu dostat, protože svobodný je – vždy svou svobodou disponoval. Zatímco rolníci „osvobození“ z chapadel markýzy De Luny skončí kvůli nucenému přesunu do města na okraji společnosti, Lazzaro zůstává i tam sobě věrný, svobodný. Právě zde vidím jako podstatná slova markýzy De Luny, která prohlásila: „Když dáš lidem svobodu, uvědomí si své zotročení.“ Ne náhodou právě ve chvíli, kdy přilétá do Inviolaty policejní vrtulník, který je předznamenáním civilizace a jakýmsi mostem mezi první a druhou částí děje, se ocitá Lazzaro mimo Inviolatu, tudíž mu nemůže být svoboda dána a nemůže být propuštěn ze služeb markýzy. I přesto, že si film nijak okatě neklade ambice šířit Ježíšovo poselství, je jím prostoupen. Pomineme-li odkaz na legendu o Františkovi z Assisi, o mučednictví a lásce ke Kristu se mluví hned na počátku filmu při zmínce o svaté Agátě, která byla pro svou lásku ke Kristu, kterou upřednostnila před láskou pozemskou, umučena uříznutím obou ňader... A co by to bylo za Lazara, kdyby ani ve filmu nevstal z mrtvých? Odkaz na evangelia lze najít třeba i v příběhu lazara (Lazzaro) a boháče (markýza), který zároveň podpírá motiv třídní nerovnosti, které je věnována značná část filmu. Antonie pak v městském prostředí rozpoznává jako první Lazzara a pokleká před ním, jako kdyby věděla o jeho mučednické smrti a stává se tak jeho ochránkyní a průvodkyní ve městě jako blahoslavená Antonia Mesina, patronka mučedníků. Celý příběh završuje kritika církve ve scéně, kdy i kostel přestává být svatostánkem - místem pro všechny, kde je možno rozprávět s Bohem … Tento obraz se pomalu propojuje v závěrečné scéně, která nás pak nevyhnutelně nutí k otázce, proč musí být stále někdo obětován? Vždyť právě Ježíš nám ukázal svou mučednickou smrtí na kříži, že již nikdo obětován být nemusí. Něco jsme nepochopili? ()
Absolútne nudný a uťahaný filmový zážitok, ktorý mal asi niečo vážnejšie povedať, no asi to bolo vysielané na frekvencii mimo mňa. A hlavná postava bola taká otravná, že po 2 hodinách som k nej získal totálnu averziu. Nechápem, ako toto môže byť v červenej farbe. ()
Já jsem si Lazzara užila na 100%. Chvíli jsem sice tápala po přeskočení děje do města, ale brzo jsem se zorientovala. Ukazuje nám to Itálii jak jde v čase. Na začátku vykořisťování chudého venkova a útěk mladých lidí do velkých měst za "lepšími" zítřky posléze vybydlení či spíše vylidnění vesnic a nakonec jejich postupné navrácení se zpět do jejich rodných měst a něco v nich změnit. Kde jinde než v Itálii si můžete koupit dům za 1 euro?! Pro mě to byl rozhodně dobrý zážitek. Za mě 100% ()
Zázrak na filmovom plátne. Neuveriteľne blízky a po druhýkrát prekvapivo ešte emočnejší. Prízemná úprimnosť, nevšedná obyčajnosť, a vnútorná sloboda a pokoj sa tu mieša v tých najpravdivejších, najkrajších a zároveň najsmutnejších intenciách. Pritom ide o prostý unikát o jedinečnom vnímaní šťastia a spokojnosti niekde pod rúškom nádhernej nemennosti za všemožných podmienok. Žiť číru jednoduchosť a každodennosť, no nenechať sa spútať ničím svetským. Lazzaro teda nepredstavuje len čistú a úplnú nedotknutosť, ale aj stelesnenie jedinečnej vnímavosti a citovosti voči svetu, nech je akýkoľvek. 95% ()
Fantaskní příběh prosťáčka Lazzara a hezký nápad udělat si z obyvatel odříznuté osady novodobé otroky mě moc nebavil. Možná jindy v jiném rozpoložení by se mi to líbilo víc. Takto mi to připadalo nějaké divné. ()
Senzační alegorie (snad i) skutečného světa, jejíž poselství je možná prosté a snadno odhalitelné, svým způsobem však nepříjemné si na uvědomění. Prosťáček Lazzaro proti zbytku světa je senzační. Kvituji rozdělení filmu na pomyslné dvě poloviny, kdy jsem si ovšem druhou užil daleko více, protože právě zde přišel náš bezelstný průvodce do střetu s pochmurnou realitou moderního světa. Nejsem nijaký odborník, ale z hlediska možnosti přemýšlení o světě by si tento film měl pustit každý svědomitý člověk ()
Prostý príbeh, z veľkej časti naivný, ale to by som ho zrážal spolu s hlavným predstaviteľom, ktorý je náramne zvláštny i zaujímavý zároveň. Typický art s odkazom asi na sv. Františka, ktorý ma nechal chladným. To by nemuselo byť nutne na škodu, no bol aj slabo myšlienkovo podnetný. ()
Llazaro je minulost. Llazaro je člověk minulosti. Llazaro nám svým pohledem, nestárnoucí tváří, (samo)zřejmou přítomností zjevuje - kým jme kdysi byli, naši minulost (nebo jen vzpomínku na ni?), neúprosné plynutí času, nenávratnost, nezvratnost událostí. Okolnosti, které nenastaly. Řád i lidství, které svírá, zbytky jeho neporušenosti a ryzí lásky. A bolest současnoti - její vznešenost i špínu... ()
Podle S&S "MAGICKÝ NEOREALISMUS", zajímavé komentáře: https://www.hollywoodreporter.com/review/happy-as-lazzaro-lazzaro-felice-1111486 https://www.slantmagazine.com/film/review/happy-as-lazzaro ()
Mnoho povyku pro nic. ()
Magický film. 7,6/10. ()
Poněkud bizarní příběh na hranici představ a reality, relativizující lidskou bídu i vznešenost jak obrazně, tak doslova. Lazzaro, jediná opravdu čistá a bezelstná bytost, má zde své alter ego ve vlku samotáři, který nezapadá svou nezáludnou naivitou do lidské smečky a je tak odsouzen k věčnému nepochopení a vyvržení. Pokud se tedy nenaskytne zrovna příležitost ho naopak využít ve svůj prospěch. Alegorie de facto jakéhokoliv lidského společenství napříč celou lidskou historií. ()
Dobrý člověk stále žije. ()
Protože italsky mluvím, v kině jsem se mohla naplno nechat strhnout dějem a vtáhnout do překrásné přírody, do místa na konci světa, kde se zastavil čas a lidské hodnoty tak nějak byly lidštější - a naopak kontrastovaly o to víc se zlem. Je to vlastně pohádkové vyprávění, ze kterého mrazí a já si jej užila do posledního doušku. Umělecké ztvárnění hlavní myšlenky, scénické vyladění a výkon neherce (!!!) Adriana Tardiola byl pro mě strhující a i přes malý promítací sál můžu s čistým srdcem potvrdit, že jsem nebyla sama. Na konci bylo slyšet popotahování a frkání ze všech stran, což jsem asi nikdy nezažila. ()
Svým způsobem okouzlující, ale zároveň nudné - roztahané. ()
Lazzaro,je dobrak s jednoduchym pohladom na vec,ktory pomaha nezištne,bez postrannych umyslov.Jeho oddanu dobrotu si ludia často zamienaju s hlupostou,prostotou obyčajneho hromotlka a pohrdavo sa k nemu aj spravaju.Zotročovanie celej skupiny ma na svedomi Marchesa De Luna.Bez spojenia s okolitym svetom všetkych rolnikov obera o možnost zarobku či vzdelania.Za oponou sa skryva alegoricke vyobrazenie feudalneho vykoristovania v kontraste s kapitalistickym svetom v ktorom sa Lazzaro magicky ocitol.V betonovom zhone zimneho velkomesta si však aj napriek absencii prirodnych kras a hierachickej štruktury,zachovava svoju identitu.Magicky realizmus opantavadruhu čast Lazzarovho smutneho pribehu.Je to však pribeh ludsky,uprimny,plny nadhernych zaberov a kontrasnych symbolov.Tento film ma magicky pohltil a vnutorne obohatil. ()
Reklama