Režie:
Josef MachScénář:
František DanielKamera:
Jan RothHudba:
Ludvík PodéšťHrají:
Jana Hlaváčová, Jozef Adamovič, Vladimír Brabec, Lubomír Lipský st., Milena Dvorská, Božena Obrová, Jaroslav Vojta, Petr Mach, Gustav Nezval, Ivo Niederle (více)Obsahy(1)
Pokud má dívka tak nezajímavé povolání, že prodává květiny, ráda se oddává snění, kde může prožívat netušená dobrodružství. Ale skutečný nápadník, jenž se dívce dvoří, je přece jen přitažlivější... (oficiální text distributora)
Recenze (14)
Autory jsem pochopil, proto ta jedna hvězdička. Jinak je to ale absolutně nezajímavý film, hudební moc není, i když v něm pár písní zaznělo, smát se není čemu. Prostě mladá květinářka je obletovaná muži, Pepík se jí nezdá moc dobrý, a tak koketuje s jakýmsi ženatým asistentem na filozofii (mladý Vladimír Brabec), její vedoucí se jí moc nelíbí od začátku, pak tu jsou ještě dva nenápadní floutci, ale trvá jí vlastně celé sobotní odpoledne, než pochopí, že jen Pepík je ten pravý, přestože to začalo tím, že jí donutil jít na kopanou. Ne, komická role Hlaváčové opravdu nesedí, Vojta jako starý řidič je trapný, ještě že se tam mihl náš rodinný známý dr. Jan Pixa. ()
Výtvarně atraktivní záležitost, na kterou se v dějinách domácího filmu poněkud zapomnělo. Příjemný nápad, kombinovat všední šeď s barvou ideálních představ. Jen ta mladá Hlaváčová je hrozně zvláštní hrdinka. Ale konečně, proč nedat slovo právě jí? ()
Něco podobného jako u mladšího Dospěláci můžou všechno - nápad předčil zpracování. ()
Filmová revue předznamenávající jen o málo mladší, zato o hodně zralejší filmové muzikály Ladislava Rychmana, z nichž připomene především Dámu na kolejích – a to nejen svou snovou linkou (která vlastně – v obou případech – ospravedlňuje barvitou výtvarnou či výtvarně divadelní stylizaci), ale i přinejmenším příbuzně nahlíženou ústřední hrdinkou. Protože je Helena mladší než Marie, žije pochopitelně jinak a vyrovnává se s jinými životními danostmi, přesto však mají tolik společného, že se až zdá, že pozdější hrdinka – řidička tramvaje – z květinářky vyrostla. Jako ona se v životní krizi utíká do snu, v němž svou hledanou alternativu spojuje s hrátkami s módou a muži. Jana Hlaváčová (zde) nevládne tak bohatou výrazovou škálou jako Jiřina Bohdalová v Dámě, variuje vlastně jen jednu polohu rozpustilé dívky, kterou mnohem živěji a odstíněněji zahrála již v Podskalského komedii Kam čert nemůže a především ve Vávrově skvělém Nočním hostu. V Machově filmovém varieté ji v jakémkoliv prohloubení brání její sebeobranný nástroj – sen: v kostýmech, které si obléká, i za maskami, které si nasazuje, je pořád táž. – A dlužno dodat: stále půvabná. To ovšem nelze říct ani o Lipském ani o Brabci, ba ani o Adamovičovi, jenž ve srovnání se svou starší rolí ve Valčíku pro milión téhož režiséra působí až amatérsky. ()
Josef Mach se snazil natocit originalni a nadcasovy film. Podle me se to moc nepovedlo, zoufala nuda. Za zminku snad jen stoji postava, kterou ztvarnil Vladimir Brabec. ()
Josefa Macha zdobila jedna výjimečná lidská vlastnost - hravost. S ní se zapáleně pouštěl do vlastní filmové práce, s ní má mnoho jeho filmových výtvorů osobitou výtvarnou podobu obrazů, s ní předkládal různorodé možnosti filmování. Vynalézavě vykládal další a další výjevy a postupy. I v tomto filmovém díle je umělecký důvtip odtajněných obrazů tou nejvýraznější a nejkvalitnější složkou filmu. Střídmě a chytře se zhmotňují sny a představy a vnitřní myšlenkové pochody do pestrobarevné duhy romantického dobrodružství, které může prožívat každý se špetkou fantazie na velkolepé cestě dosud nepoznaných a netušených zážitků. Hlavní postavou je mladá květinářka Helenka (zajímavá Jana Hlaváčová). Díky nespokojenosti se soukromým životem se ke slovu dostává bohatá představivost. Ta posílá hrdinku do lákavých a do té doby nerozpoznaných alternativ barevnosti života s horizontální vertikálou splněných i nesplnitelných přání. Kolem mladé ženy se zákonitě musí ometat několik mužů a jejich životní nabídky. Mladý dělník ze smíchovské továrny Pepík (sympatický Jozef Adamovič s hlasem Karla Richtera) nabízí výstavu polovodičů, fotbalové zápasy a věčné trvání hřejivé náruče. Soused Sylaba (dobrý Vladimír Brabec) nabízí sluncem zalitou Berounku a mřenky a přitažlivost pokušení neznáma. Nevybitá sexuální touha má ale jiné a nečekané směřování. Helenčin nadřízený a vedoucí květinářství Karel Sirůček (dobrý Lubomír Lipský st.) nabízí trvalou serióznost jako vysvobození z vlastní samoty. A mladík Vojta Vališ (Petr Mach) nabízí všechny přednosti mládí a touhu po poznávání okolního světa lidí. Z dalších rolí: Helenčina kolegyně z práce s osobním cílem obsazení sajdkáry Věra (příjemná Milena Dvorská), Helenčina sousedka s vytrvalým tahem na sousedovu bránu paní Pínová (šarmantní Božena Obrová) a ochotný starý řidič nákladního vozidla (Jaroslav Vojta). Tato filmová komedie mapuje mysl a duši ženy na prahu dospělosti a zodpovědnosti. Jeho výpovědní hodnota je vyšší, než obdobné filmy dneška. Navíc ta barevná fantazie jasných tvarů velikých okamžiků vlastní osobnosti je jedinečná. Josef Mach dělal své výtvory s elegantní a nápaditou hravostí, se kterou přiváděl k životu nevšední svět volného spojení reality a umění. A opět je zde jeden ze stylových stylizovaných výtvorů k potěše očí i duší diváků! ()
Oldřich Daněk, František Daniel, Josef Mach Námět, scénář. Texty písní Vratislav Blažek. Experimentálně zajímavý snímek ale příběh- ne-příběh.... ()
Tento padesát let starý film jsem sice až do dneška neviděla, ale vzhledem k tomu, že jsem o nic nepřišla, tak zřejmě už ani nikdy neuvidím. Herecky ani dějově mě nezaujal a hudebně spíš odradil. Příběh o tom, jak si hlavní hrdinka vyrazila v nepřítomnosti rodičů v sobotu odpoledne na výlet s muži, kteří se ji dvořili, aby závěrem zjistila, že v nouzi Pepa dobrej, je spíš taková dobová zajímavost. Jednoduchý děj ozvláštňují vložené barevné kulisové muzikálové fantazie a představy Jany Hlaváčové, která v tomto případě herecky nijak zvlášť neoslnila. Název filmu má něco do sebe, protože uprostřed jsem skutečně usnula a dodívala jsem se až ráno, tak příště prosím, nebudit! ()
Hm, takoví frajeři, co to tak perfektně umějí se ženskýma, se za celou lidskou historii vyskytli jen dva: Adamovič a můj kolega z práce. Adamovič pozval svou dívku na výstavu polovodičů a na fotbalový zápas, kolega zase dal své přítelkyni k vánocům žehlicí prkno. A ona se s ním nerozešla, jsou spolu doteď! ()
Bohužel Janě Hlaváčové komediální poloha nikdy moc nešla. Za zmínku stojí Lubomír Lipský jako mistr květinář a Vladimír Brabec jako machr s fárem a slunečními brýlemi. Celému filmu nelze upřít svižnost, moderní hravou - až klipovou stavbu a z dnešního pohledu zajímavé relikvie. Například když Vladimír Brabec hledá buzolou auto - jediné v ulici. Tehdy vtip k popukání, dnes na parkovištích supermarketů skutečnost. ()
Nebýt Jany Hlaváčové, mé osobní herecké oblíbenkyně, byl bych ještě přísnější při hodnocení, tak to tedy dávám alespoň hvězdu. ()
„Voláme první astronautku (= hvězdoplavkyni) světa soudružku Helenu Novákovou.“ Podivné vesmírné plavidlo manévruje ve vakuu. Prudké zatáčky – žádný problém. 4:30 – levitující koule olepená vodou se točí nějak rychle. Naštěstí gravitace krotí odstředivou sílu! „Haló, dyť vy tam dole úplně ztrácíte barvu.“ – pak že ve vesmíru není dole a nahoře. Helenka cituje marxistické vědátory. Pepik také papouškuje: „Práce polidštila opici.“ Opice těžce pracovala a jednoho dnes se jí narodil zcela nový (živočišný?) druh – ČLOVĚK. 1:09:25 – vesmírná sekce č. 2. Tentokrát na Měsíci. Běhají tam nějak rychle. Elastické popruhy přišly do módy až později. Nejhezčí na filmu je ilustrovaná sekce na fotbale, kdy Helenka porazí Pepika 20:0. ()
Jana Hlaváčová jako zvláštní hrdinka, snivá dívka. Takové už dnes nejsou. Naštěstí? ()
Film je sice nudný (proto se taky nereprízuje), zato je velmi pohodový. Nápad zobrazovat realitu černobíle a představy barevně je rozhodně dobrý (navíc se ušetřilo za barevný film, který byl v té době o dost dražší než černobílý). Příběh se odehrává během pracovní soboty a mladá květinářka Helena (Jana Hlaváčová) se v něm rozhoduje, kterému muži dá přednost, co si počít se svým životem, a bloumá ve svých myšlenkách a představách. Tomu odpovídá pomalé tempo. Žádné obvyklé honění plánu pětiletky nebo vyšetřování vraždy. Politika je zmíněna jen dvakrát, okrajově. Film je vlastně o tom, v čem byl socialistický člověk svobodný - Helena si může vybrat, jak po práci naloží s volným časem, může si vybrat partnera... No a představy jí nemůže zakázat nikdo a nikde. Jen ji napomene příslušník SNB, aby se kvůli snění nezastavovala na křižovatce uprostřed provozu. Helena je o to svobodnější, že rodiče, u kterých bydlí, na víkend odjeli. Vladimíru Brabcovi sedla role sympatického sukničkáře, krásná Milena Dvorská v malé roli je v nejlepším věku. Vtipných momentů se pár najde, třeba když HELENA říká svému klukovi Pepovi: „Neříkej mi HELE!“ ()
Reklama