![všechny plakáty](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w140/files/images/film/posters/000/368/368123_673ab9.jpg)
Režie:
Miloš MakovecKamera:
Rudolf MiličHudba:
Jan RychlíkHrají:
Otomar Krejča st., Jiří Plachý st., František Šlégr, Vlasta Vlasáková, Jaroslav Malík, Jaroslav Mareš, Václav Lohniský, Vladimír Řepa, Jaroslav Moučka (více)Obsahy(1)
Polovina 30. let: Mladý lékař Kovář se ujímá léčení popáleného dělníka. Majitel továrny na laky snižuje stav zaměstnanců a snaží se pracovní úraz zatajit. Také zásadový a nekompromisní Dr. Kovář má potíže se svým nadřízeným. Naivní pokus o politickou agitku Miloše Makovce. (oficiální text distributora)
Recenze (12)
Černbílý film nikoliv barevností, ale svým pojetím. Soudruzi jsou čestní, kapitalisté a nesoudruzi jsou darebáci. To je zakladní linka této agitky. Je zajímavé pozorovat, jak se každý režisér vypořádal se zadáním, protože agitkám se nevyhnuli ani jiní režiséři. Nemyslím si, že by Miloš Makovec byl špatný režisér, má na svém kontě řadu zdařilých snímků. Spíš si myslím, že rezignoval a prostě natočil, co soudruzi chtěli. Někdy není prostor na hrdinství, rodina musí jíst. Tak nějak to vnímám já. Proto nemá smysl rozebírat, co bylo špatně a pracně dolovat nějaká pozitiva. ()
Úplně agitka to není. Výhodou je, že se to odehrává ve třicátých letech, což neumožnilo natočit typicky rozjuchanou poúnorovou taškařici. Nicméně faktem je, že několik více či méně zdařilých zápletek se ve finále slije v nechutně optimistický závěr s jasně odlišeným, kdo je špatný a kdo je zlý. A krom toho, nemám nic proti kouření, ale tyhle nikotinový ataky v českých filmech padesátých let tady bezmála končí zapálenou cigaretkou na operačním sále. Vidět víckrát doktora Kováře nemusím, ale nijak jsem u toho netrpěl. ()
Miloši Makovcovi se asi moc nechtělo do čistokrevných budovatelských agitek o "nových" lidech a obcházel různými zajímavými způsoby okolo. Případ dr. Kováře je film o třídním boji, natočený tak trochu ve stylu sovětských montážníků, což v kontextu naší poúnorové tvorby působí zvláštně a z dnešního pohledu, pravda, až primitivně. Ale mě to docela bavilo - částečně zvráceně, ale částečně i normálně (film má slušné tempo a herecké výkony). Mimochodem, tříbí se nám tady nesmiřitelná dvojice Krejča - Plachý, která se o dva roky později objevuje v takřka identických úlohách v Makovcově majstrštyku Velké dobrodružství. ()
Třídní rozdíly pronikly i do zdravotnictví. Zatímco primář prestižního sanatoria zavírá oči před zlořády kolem sebe, jeho v mladém kolegovi se naopak probudí soucit s chudými - pomáhá dělníkům i jejich podvyživeným dětem. Do toho zasáhne výbuch v blízké továrně a sympatický hrdina se ujme léčení těžce popáleného člověka. Naivní děj doplňuje jak jinak než zlotřilý továrník. ()
30. léta – fabriky bouchají, dělníci jsou v ohrožení. Schůze dělníků je zakončena sborovým zpěvem internacionály. Řepa jako poslanec hraje s továrníkem rádoby vysokou politiku. Divák se ale nedozví, jak to dopadlo s potratem. Zda vražda na nejbezbrannějším byla vykonána, či ne. Neopatrný dělník (Mareš) by tak rád vraždil. Jeho dívka naštěstí ne. Zraněný dělník (Lohninský), jen co uteče hrobníkovi z lopaty, nadále však obě ruce v sádře, začne neomaleně soudružsky nadávat primáři nemocnice. Moučka se ve své první filmové roli taky projeví jako hrubián. Lékař dělníků (Krejča) fušuje do věštění a lakonicky prohlásí: „Jednou se vrátíme a to neberte jako výhružku, pane primáři, je to nezměnitelný fakt.“ Další hláška: „Jen jestli doktor vydrží. To jsou takový blafouni, dokavaď nečuchnou k penězům.“ Plachý: zednářský stisk ruky jak z učebnice. Toto byl snad první film, kde mi po většinu času Otomar moc nevadil. ()
Zajímavosti (1)
- Točilo se v Roudnici nad Labem. (sator)
Reklama