Režie:
Andrej KravčukScénář:
Nikita VysockijKamera:
Igor GriňakinHudba:
Dmitrij JemeljanovHrají:
Leonid Bičevin, Ivan Kolesnikov, Anton Šagin, Maxim Matvejev, Dmitrij Palamarčuk, Vladislav Reznik, Kirill Zajcev, Jurij Borisov, Alexandr Usťugov (více)Videa (2)
Recenze (8)
Film mapuje přípravy a průběh povstání děkabristů jak ze strany samotných povstalců, tak i ze strany zákonné vlády zastoupené Alexandrem I a později Nikolajem I. Do děje, který se odehrává převážně v Sankt Petěrburgu vtáhne i historicky věrná rekonstrukce města 20. až 30. let 19. století, včetně rozestavěného chrámu sv. Izáka. Za velké plus považuji snahu tvůrců předkládat pokud možno historická fakta a nehodnotit ani jednu ze stran konfliktu. Jako mínus bych uvedl jistou nepřehlednost situace, kdy jsou na Senátím náměstí shromážděna vzbouřenecká vojska, která jsou neúspěšně napadena loajalními jezdeckými oddíly a situace vypadá tak, že ji nemůže Nikolaj I ustát. Později se však divák z ničeho nic dozví, že jsou vzbouřenci obklíčeni. Jako celek ale film hodnotím na slabší 4*. ()
Tak jsem se v posledních dnech nějak rozjel na ruské vlně a můžu konstatovat, že je můj dnešní zážitek lepší včerejšího. Tvůrci se neoddávali patetickým scénám (ne, že by se pro ně nenašel prostor), spíše mi zařídili vyváženě oboupohledový popis událostí. Ve filmu se jasně ukázalo i to, že se úklid i přes vynaložené prostředky ne vždy vydaří; čím víc bylo použito kartáčů, tím bylo náměstí znečištěnější. Vot paradox. Ale teď vážně; Rusové natočili velmi slušný snímek, přičemž evidentně neotočili každý rubl v ruce pětkrát, líbily se mi kostýmy (uniformy z napoleonského období mě vždycky braly), příběh nebyl nudný, když už došlo na akci, byla kvalitně provedená, takže mám jen jednu výraznější připomínku. Ve filmu bylo fakt hodně Rusů, mnozí měli členitá příjmení a já jsem místy ztrácel přehled. Ale to byla spíše má chyba, měl jsem si vést tabulku. 4*+ ()
V prosinci 1825 přišel do Petrohradu Mikuláš, a místo obvyklého rozdávání banánů za básničku pár přitroublým dětem tentokráte pro změnu nechal vykartáčovat pár přitrouble zromantizovaných horkých hlav za vzpouru. A jelikož právě vrcholila doba zoufalého valení klínů krutě nesmočivších nešťastníků do hlav sveřepě nemrdavých krasavic, horkokrevně unáhlených soubojů o kdejaké pičoviny i kdejakou piču a až morálně patologické pseudocti, jejíž ztráta byla snad horší potupa než ukázat Taťáně Larinové malé péro, stalo se Povstání Prosincáků na dlouhá léta ruského romantizmu dokonalou masturbační fantazií snad každého nehezkého, uhrovitého recitátora na východ od Košic, a později i ideologicky pokrouceným pornem mnoha bolševických básnířů. V současnosti se, i navzdory opětovné autokratické dicktatúře cara Putina I., ožehavého tématu zmocnil Sojuzmultfilm a přeqapivě z něj uplácal záživně i výživně natočený, nepatetický a historicky nijak moc nezkreslující velkofilm o tom, že Prosincáci byli tak trochu kokoti a báťuška Mikuláš tak trochu zmrd. Až na to, že ti ruští nagelovaní pupušové vypadají jeden jako druhý a po chvíli máte dost problém bez zřetelných jmenovek „Привет, я Уколотьной“ rozlišit Trubkovského od Prstila, se jedná o velmi solidní, veskrze zábavnou a poměrně velkolepou podívanou s možností budoucí repetice. ()
Nejsem vůbec odborník na ruské dějiny (dodnes jsem si třeba pletl děkabristy s Dostojevského Petraševci), a tak jsem byl během sledování filmu několikrát nucený důkladně brouzdat po síti, abych se ve všech těch zkratkovitě zobrazených událostech i ve všech těch postavách vůbec vyznal. Ale to mi snad nebrání v konstatování, že vyznění filmu je nechutně tendenční. Jede se v úplně stejném duchu, v jakém se jede například v obdobných novodobých čínských historických filmech. Přiznává se sice, že na straně panovníka/vlády/státu byla v minulosti jistě vždycky spousta nejrůznějších chyb, ale vše holt muselo být podřízeno vyššímu "státnímu" zájmu, tedy i práva a svobody jednotlivce musely být podřízeny zájmům celku, masy. Resultát filmu je zkrátka jasný: "Drž hubu a krok, občane, protože tvůj vládce ví líp než ty, co je pro stát, a tedy i pro tebe dobré a správné." Jsem sice individualista, ale podobné myšlení přece jenom chápu, konkrétně třeba v té východní Asii i Rusku má svoje opodstatnění, protože tamní populace silného vůdce/silnou vládnoucí stranu chtějí a potřebují. Chápu taky, že se Rusové podobnými filmy snaží prostý lid nějak formovat, vychovávat, motivovat ho k vlastenectví, i když dost okatě. Ale mě právě ta primitivní okatost manipulace s divákem příliš nebavila. Na druhou stranu ke kladům filmu určitě patří výpravná, triková a vizuálně opojná stránka (třeba obrazy ze starého Pitěru). ()
Čo sa týka deja, spočiatku na nás film chrlí len množstvo ťažko identifikovateľných postáv s ešte ťažšie identifikovateľnými motiváciami, čo môže pre tých, čo sa v histórii nevyžívajú pripadať nanajvýš nudné. V druhej polovici filmu sa však už začínajú diať oveľa zaujímavejšie veci. Od chvíle vypuknutia vzbury sa tempo poriadne rozprúdi a film sa stáva takmer dokonalý vo všetkých ohľadoch. Vizuál je krásny, hudba je intenzívna a dodáva dianiu grády, a samotná dramatizácia deja spoľahlivo zaručí napätie až do záverečných minút. Herecké výkony sú vo väčšine prípadov taktiež na vysokej úrovni. Z historického hľadiska ide viac menej o presnú a nezavádzajúcu rekonštrukciu vtedajších udalostí. Rovnako tak mi film pripadá skôr nestranný, a nahliada na dané udalosti z oboch strán barikády. Preto je možné si vybudovať sympatie k obom stranám, čo nie je vo filmovej tvorbe (a už vôbec nie v ruskej) obvyklým javom. 75%. ()
Galerie (40)
Zajímavosti (1)
- V decembri 2019 navrhol vtedajší ruský minister kultúry Vladimir Medinskij zaradiť tento film do povinného školského programu. (MikaelSVK)
Reklama