Režie:
Jeanette NordahlScénář:
Ingeborg TopsøeKamera:
David GallegoHrají:
Sandra Guldberg Kampp, Sidse Babett Knudsen, Joachim Fjelstrup, Elliott Crosset Hove, Besir Zeciri, Carla Philip Røder, Sofie Torp, Maria Esther LemvighObsahy(1)
Když Ida přijde o matku, je svěřena do péče své tety, žijící se třemi dospělými syny. Nový domov je prosycen bezmeznou láskou, vzájemnou pospolitostí a loajalitou, mimo něj však na rodinu dopadá stín nelegálních činností. Zralý debut, uvedený na Berlinale, předkládá potemnělou studii toxických vztahů a výmluvně ilustruje, že své příbuzné si zkrátka nevybíráme. (MFF Karlovy Vary)
(více)Videa (2)
Recenze (16)
Po tolika severských detektivkách se není čemu divit, když ze Skandinávie dorazí kriminální drama o takové normální dánské rodince. Vůbec nevadí, že je to pohled ženský: od scenáristky přes režisérku, náctiletou představitelku hlavní role až po zkušenou Sidse Babett Knudsen v roli postavy, která celou tuhle zločineckou rodinu řídí. Film sice končí porodem, ale kdo z diváků by to v tomto případě považoval za happy-end? ()
Ta rodina je šílená, ta láska je úchylná! Pevně věřím, že do takové rodiny by ve skutečnosti nikdo osiřelé dítě nesvěřil. Ale když se tam už narodí? To mi přišlo jako hlavní moto filmu - když hrdinka (asi přesně necituju) říká : Nejhorší není to, že se někdy nedá najít ten okamžik, kdy se to zkazilo. Nejhorší je, že se to může zkazit ještě dřív, než to začne... ()
Bez prekvapení, len dráma. Nebyť starej dobrej babety Knudsenovej, tak film ostane skoro nepovšimnutý. Film, kde v narcistickom matriarcháte má aj ticho mať význam. Pre mňa je ale ticho len tichom a pôsobivý scenár som tu nenašiel ani pod lupou, pretože kriminálny povrch ostáva len na povrchu. ()
Já nakonec na ty severské filmy asi nebudu. A přitom jsem si myslel, že budu. Tak málo stačí. Ale postupem času přicházím na materiály, které jsou prostě mimo mě. Zde to sice není úplně ten případ, ale radostí také neskáču. Film vás hopne do situace mrtvé matky a toho, že kolem ní možná bude i nějaké rozuzlení, ale ono nic. Spíše se neustále šouráte a couráte v tom, že se postava snaží žít nový život mezi mafiány v podstatě. A nekončí to dobře. Opět, nemohu mluvit o tom, že by film byl obecně špatný (i když mi přijde, že ani nesplňuje základní scenáristické parametry), ale mně jednoduše nesedí. Je v něm něco, co prostě nejde ruku v ruce s tímto vším. Tak nějak se vším probereme a zjistíme, že to bylo o ničem. A nebo ne? Kdo ví? ()
O tom, že si člověk rodinu nevybírá, by mohla Ida vyprávět. Jsme jedné krve je příběhem rodiny, která může na první pohled působit idylicky - jak už tomu ale bývá, při druhém pohledu přichází vystřízlivění, o čemž se přesvědčí jak divák, tak i Ida. Největší slabinou filmu je místy až příliš zkratkovitý scénář, který toho zrovna moc neprozrazuje o postavách, takže si pak divák musí ledacos domýšlet - což není vždy na škodu, avšak zde to bylo v jistých momentech nedotažené - zejména v případě zasvěcování Idy do "rodinného řemesla". Nicméně i přesto jsem měl několikrát velice nepříjemný pocit, když jsem si uvědomil, jak moc je tato rodina toxická a hubící. Celkově se u mě film pohybuje mezi třemi a čtyřmi hvězdami, avšak za ten závěr přidám. ()
Galerie (15)
Zajímavosti (1)
- Film sa natáčal v mestách Særslev, Bogense, Otterup a Søndersø (Dánsko). Obdobie natáčania trvalo od 7. mája do 18. júna 2018. (Arsenal83)
Reklama