Režie:
Sam PeckinpahKamera:
John CoquillonHudba:
Jerry FieldingHrají:
Dustin Hoffman, Susan George, Peter Vaughan, T.P. McKenna, David Warner, Ken Hutchison, Del Henney, Jim Norton, Donald Webster, Len Jones, Sally Thomsett (více)Obsahy(1)
Místo klidné dovolené musí bojovat o život. Americký režisér Sam Peckinpah je znám jako tvůrce řady drsných westernových příběhů Jízda vysočinou, Divoká banda, Junior Bonner či působivých dramat Útěk, Ostermanův víkend. Mezi jeho působivé snímky patří také film Strašáci (z roku 1971), k nimž si napsal scénář podle knihy spisovatele Gordona Williamse. Učitel matematiky David přijíždí z Ameriky s mladou manželkou Amy do jejího rodného městečka u pobřeží Anglie. Společně se usadí v opuštěném a poněkud zchátralém domě. Zatímco David zde chce v klidu dořešit své pracovní úkoly, Amy se nudí a hledá každou příležitost ke změně. Proto se také rozhodne pro opravu staré garáže. Mezi stavebními dělníky po letech opět potkává své bývalé nápadníky a nedokáže zcela zapřít svoji frivolnost. Jednoho dne muži pozvou Davida na lov a v jeho nepřítomnosti Amy znásilní... Režisér Sam Peckinpah nabízí zneklidňující studii násilí, skrytého někde hluboko uvnitř mírumilovného jedince, jenž je v určitý kritický okamžik nucen bojovat o holé přežití. Sílu a působivost vyprávění nenápadně dosahuje rafinovaným použitím zpomalených záběrů a rychlým střihem, zejména v divokém a drsném závěru příběhu. (Česká televize)
(více)Recenze (428)
Film, kde alespoň pro mě, není jasné rozdělení záporných a kladných hrdinů. Což je asi první film o řádění vesnických buranů, kde se mi něco podobného stalo. Rozhodně mi, ale ta rozpolcenost nezpříjemňovala sledování filmu, naopak. Jedna z největších a nejprotivnějších idiotek velkého plátna si s chutí peleší s kýmkoli, kdo otevře dveře, a podváděného manžela peskuje s takovou pravidelností, že z Hoffmana pro jeho zbabělost a podpantofláctví dělá nejzápornější postavu celého filmu. Tak moc jsem jim přál bolestivou smrt a u závěrečné pulhodinky, kdy tomu zkurvenýmu páru vycházely neskutečný haluzy, jsem výhradně jen trpěl! Opravdu nepříjemná podívaná, ačkoli trošku jinak než bylo původně zamýšleno. ()
Ďalší kúsok do zbierky kvalitných, pomalých a hlavne originálnych psycho napínakov. Nie vždy platí, že útek z hektického veľkomesta na vidiek sa vypláca i keď je to rodisko vašej manželky a je situované ďaleko od USA, niekde v pokojných cornwallských vresoviskách. Predsa len Angličania majú mierne odlišný humor, ktorému nemusí ani geniálny americký matematik celkom rozumieť. Mať ešte k tomu za manželku krásnu, atraktívnu a provokatívnu Amy, ktorá si od prvej scény riadne koledovala....stačí potom len prehodiť - za + a hneď je celý príklad zle, ak sa k chybe nedopracujete včas. Avšak pointa je celkom inde. V každom človeku drieme istý druh agresivity a násilia a u niektorých (vďaka Bohu) na povrch vyjde možno len v okamihu , ak sa ocitá v boji o holý život. ()
Zmáknuté charaktery, ale v prezentaci násilí se mohl zdokonalovat i takový mistr tohoto oboru jakým Packinpah bezesporu byl. Výborný střih a opět jedna z ukázek toho, jaký jsou ženský mrchy..dyť Amy si v podstatě ten sex s Charliem užívala. ()
Sometimes a man is forced to defend his honor. Strašácí jsou hrozně sugestivní. Postavy jsou dobře vybrané, skoro všechny jsou podány negativně možná až na tu Hoffmanovu. Chování některých postav je na pováženou, ale jinak by tohle venkovské anglické psycho asi nefungovalo. "This is where I live. This is me. I will not allow violence against this house." ()
mně se moc líbil ten dům,škoda vymlácených oken...jinak mi to chvílema připadalo jako inspirace hrubšího zrna pro tvůrce filmu Sám doma...ovšem ten konec! - samotnou v domě plných mrtvol by mě nikdo neudržel ani náhodou ()
Ačkoli mám Sama Peckinpaha zařazeného jako tvůrce westernů, považuji tento film za jeho nejlepší, který jsem dosud viděl. Mladý americký astrofyzik Sam se přestěhuje se svojí manželkou do jejího bývalého bydliště na anglickém venkově. Sam, který zde neumí žít, tak musí snášet nejen vyzývavé chování své manželky, ale i šikanu party místních flákačů pracujících na jeho farmě. Neví jak má reagovat na jejich hrubé vtipy namířené často k jeho osobě, nechápe jejich pubertální machismus, kterým se vzájemně triumfují. Mnohému tomuto cizímu prostředí ustupuje ve snaze nevyvolávat konflikty, což ale právě dráždí Amy. Stále ustupovat však nejde a vše se tak zvrhle v noc hrůzy, kdy opilí výrostci oblehnou farmu, kde naši manželé bydlí, a pod záminkou vydání místního blázna řeší své osobní averze proti všemu cizímu a jinému. Sam pak musí doslova holýma rukama bránit svůj život i život své Amy. ()
Jasně, ten film je hnusnej, děsivej a mrazivej - ale asi ne zas tak moc, jak jsem čekal. Ta děsivost je tady na dvou úrovních: ta vnější, viditelná (brutální konec) a ta skrytá, vnitřní (patologicky pokřivená a zvrácená společnost malýho uzavřenýho kolektivu). Většina toho filmu probíhá v rámci tý skrytý děsivosti, kdy člověk trne, co všechno se tam ještě kde a jak ukáže a jak se to vyvine (některý ty figurky jsou až takovýho Kafkovskýho typu - třeba ten chechtající se zrzek), na konci se to ale změní v čistokrevný a explicitní jatka - kde pro mě hodně zajímavym momentem byla obrana mentála, o kterym divák ví, jak se to s nim má, David ale nic takovýho netuší a i když možná nepředpokládá jeho bezpodmínečnou nevinu, pak se aspoň snaží zasadit se o nějakej humánní přístup; tedy kromě domu jako takovýho a sebe s manželkou brání hodnoty, že i blázen má mít právo na určitej respekt a ochranu před lynčem. Jen k tomu často zmiňovanýmu přerodu Davida - mně osobně teda spíš přišlo, že reagoval tak, jak musel; nepříjemnou otázkou, která pak vystává, samozřejmě je to, kde je ještě nutná obrana a kde už je to vražda nebo pokus o ní, ale myslim, že v momentě, kdy na Davida nastoupí pět a víc chlapů se zbraněma a odhodláním zničit vše, co se jim dostane do cesty, v momentě, kdy ho odstřihnou od telefonu a v momentě, kdy zabijou jedinýho člověka, kterej by se dal považovat za představitele policie nebo spravedlnosti, tak že v tenhle moment se moh buď zlomit a zhroutit, vydat chráněnce na jistou smrt a riziku vystavit sebe i manželku, moh se prostě nechat tim zlem převálcovat, nebo to teda hrát do úplnýho konce a bránit se před kymkoliv, kdo se bude chtít do domu násilně dostat, nutnejma prostředkama a způsobama. Vždyť on nebyl iniciativní, že by třeba z toho domu vylez; bránil se jen před těma, co se do něj vloupávali nebo už vloupali, a pokud na mě jde někdo s brokovnicí, nepřipadá mi jako úplná demonstrace vlastní bestiality, pokud na něj chrstnu horkej olej. On něměl úmysl každýho kolem preventivně zabít, protože se tváří blbě nebo protože vypadá jako hajzl nebo zloděj - pokud se ale má bránit někomu, kdo chce se zbraní v ruce zabít jeho, jinak to moc dopadnout nemůže (nedá-li se počítat s tim, že přijde pomoc). Jasně, něco se v něm nejspíš zlomit muselo, ale on byl jen obránce, ne útočník, jakkoli byl nakonec schopen oplácet agresorům obdobnou mincí. Ta závěrečná mnohoznačná věta myšlenkám, kdo se z něj teda vlastně stal, samozřejmě nahrává, ale na mě to fakt nepůsobí nutně tak, že se z něj mustel stát někdo jinej nebo že v sobě probudil ďábla - on jen prostě byl schopnej efektivně se bránit maximálně brutální animozitě, který ale on sám nijak naproti nešel. Je to nutná obrana nebo neni? Znamená to, že se tim přiblížil agresorům, nebo že se z něj stal někdo jim podobnej? Podle mě ne, a jsou to pro mě právě spíš tyhle otázky než údajnej přerod osobnosti, co mi na tom přijde zajímavý: Je to skutečně ten fašista, to zvíře v každym z nás, pokud jsme schopní se jen ubránit brutálnějším a přežít? Nebyla by naopak většim popřenim všech hodnot a postojů právě rezignace na odpor a umožnění průchodu tomu silnějšímu psovi, kterej nakonec dycky mrdá? Jen všechno je vždycky za nějakou cenu. Nevim, jestli Peckinhpah někde nedával návod pro blby, jak ten jeho film pochopit a že to myslel přesně tak a tak, ale nemyslim si, že za každou cenu musí bejt srovnávání se Stanfordskejma experimentama a obecně probouzení zel v každym z nás tim jedinym správnym a hlavnim příměrem nebo poselstvim. Máme totiž zlo, který se děje Davidovi jen za to, že brání sebe a svojí domácnost/rodinu před násilim, případně že brání nějaký hodnoty, ale to zlo je nezaviněný, ani s nim vlastně nemá žádnou přímou spojitost, a pak máme zlo, který se děje Amy, případně tý dceři obecního ochlasty-Jane, u kterejch se sice samozřejmě nedá říct, že by za to snad mohly samy, ale rozhodně svou nerozvážností a provokací spoustě věcem daly snažší průchod nebo je dokonce mohly nějak spustit nebo iniciovat. Pokud to hodně zjednodušim, Amy neni schopná bránit se zlu, kterýmu ve mnoha ohledech sama šla naproti, na druhý straně ale David je schopnej ubránit se zlu, za který ani nemůže. A teď babo raď, co je dobře a co špatně, co je ještě v pohodě a co už je moc - určitě je ale dobře a správně o takovejchhle věcech mluvit a přemejšlet, to zlo v každym z nás je ale jen jedna faseta z mnoha a přijde mi, že zmíněno jenom toto film moc zjednodušuje. Ale pokud jde o pro mě ještě děsivější pohledy, kym taky jako lidi dokážeme bejt, pak pro mě pořád vejš stojí třeba takovej Dogville nebo Hon. () (méně) (více)
K filmu jsem se dostal, když jsem projížděl seznam nejkontroverznějších režisérů všech dob. Výsledkem bylo, že jako poslední z nich byl uveden právě Peckinpah a jeho Strašáci byly vychváleny do nebes. Na film se dá rozhodně podívat, Dustin jakožto bezduchý, zbabělý mimoň, zde hájí svůj mandát a ve finále možná leckomu vrazí políček, avšak na mě se předehra táhla dlouhé minuty během, kterých mi myšlenky utíkali všemi směry. Chápu, že na dobu vzniku je to mástrpís, a to i je, každopádně mě, člověku co už má zkušenost s desítkámi obdobných vyvražďovaček, typu rape ravenge a home invasion to zase tolik neokouzlí. Něco do sebe to ale má, to se filmu nedá upřít. ()
Film ma par svetlejsich bodu ale k dokonalosti ma daleko. BTW skoda ze jsem mel moznost zkouknout jen nejakou zkracenou verzi kterou kterou dementne sestrihal nejaky strihac plechu ve fabrice ale na vysledku by to moc nezmenilo. ()
Od filmu jsem očekával skutečnou exploitační jízdu, která mě možná šokuje, ale obohatí v tomto riskantním žánru. Namísto toho jsem dostal extrémně nudný a špatně natočený film, kde se po většinu času nic pořádně nedělo. Hoffman si zahrál ubohého blbečka, jehož doplňuje ukdákaná, blonďatá kravka a skupinka ujetých vidláků, jimž jde akorát o smočendo, jen se k tomu nějak nemůžou za skoro celou hodinu a půl odhodlat. A když už k něčemu dojde, člověk si jen pokládá otázku, jestli tohle má být ono exploitation, ono poselství. Nikoliv. Hloupé finále, kde se banda trotlů hodinu probíjí do baráku a matematický rádoby génius si hraje na Kevina McCallistera, tomu leda nasadilo korunu. Jak už jsem řekl na začátku, absolutně se mi nelíbila střihová práce, působila nahodile a splácaně. Film na mě ve výsledku neudělal vůbec žádný dojem, zápletka mě nebavila, postavy vyloženě štvaly a zpracování nudilo k smrti. Jestli tohle mělo „jen“ 2 hodiny, tak já u toho strávil nejméně 3. Zklamání a ztráta drahocenných hodin spánku. ()
Neuvěřitelně působivý film, který postupně graduje až k mistrovskému závěru. ()
Brrr ještě mám před sebou scénu, když Hofman není doma. ()
Začalo to nevině, ale postupně to začalo mít koule až mi šel mráz po zádech, tolik nápadů, tolik inspirací z jiných filmů. Musím přiznat, bavil jsem se po celou dobu filmů úžasně. Dustin Hoffman je machr :) ()
Bezpochyby Pekinpahov vrchol porovnateľný s Kubrickovým Mechanickým pomarančom či Siegelovým Drsným Harrym. Chcel by som sa mu odvďačiť vlastným (spoilerovým) pohľadom: ako sociologický horor dekonštruuje víziu násilia vnímanú ako obrad mužnosti: Dustin Hoffman hrá nepraktického intelektuála, ktorý je spolu so svojou infantilnou manželkou stupňujúco terorizovaný bandou miestnych dedinčanov, proti ktorým je nútený použiť extrémne násilie. Na konci niet pochýb o tom, že jeho postava dospela. Peckinpah sa však pýta: Za akú cenu? Kedže okúsil jablko poznania, stal sa z neho vydedenec. ()
Klasický thriller Strašáci hledí na problematiku násilí jako na odvěkou součást naší přirozenosti, naší primitivní touhy po krvi zakořeněné hluboko v každém jedinci. Režisér Sam Peckinpah zde potvrzuje, že násilí je jedním z našich základních instinktů, jež si lidstvo s železnou pravidelností předává na dlouhém archu dějin popsaném krví. Film se v divácích snaží rozhodit vnitřní rovnováhu morálních hodnot, která nás nutí násilí potlačovat, ale zároveň nedokáže uhasit naši občasnou touhu po jeho užití. Zasazení děje do prostředí malebného anglického venkova je záměrné, neboť zdejší prostředí, alespoň v prvních minutách vyprávění, připomíná dokonalou kolébku civilizace, kde se každý zná s každým, a všichni si v rámci možností vypomáhají. Peckinpah po nás chce, abychom pochopili, že slupka civilizace je křehká stejně jako tenká vrstva ledu na zamrzlé kaluži, což má dokázat závěrečných dvacet minut oslav bezbřehé brutality, při kterých hlavní hrdina konečně zaujme morální postoj a v rámci ochrany osob a majetku rozpoutá krvavá jatka s bandou opilých venkovských křupanů. Svou výbušností a kladnému přístupu k násilí se Strašáci zařadili po bok amerických filmů jako Drsný Harry (1971) a Francouzská spojka (1971), jež svými těžkými podrážkami zadupaly do země poslední zbytky květinové revoluce. Tyto a jim podobné snímky na mír a lásku nahlížejí z vrchu a veškeré problémy řeší pouze s využitím hrubé síly. Motivem znásilnění a závěrečnou krvavou vendetou dokázal Sam Peckinpah vstoupit dokonce i do vod pomalu se rodící „exploatační“ scény, kam spadají nízkorozpočtové snímky tehdejších mladých rozhněvaných režisérů na startu své kariéry. Sem můžeme zařadit Poslední dům nalevo, případně Texaský masakr motorovou pilou (1974) od Toba Hoopera. Závěrem lze s klidnou jistotou říci, že výpovědní hodnota Strašáků Sama Peckinpaha je a bude aktuální neustále, neboť onen skrytý žhnoucí plamen, který si v sobě nosí každý z nás, patrně nikdy nevyhasne. Minimálně do doby, dokud sami sebe zcela nevyhubíme. Více. ()
Dokud Sam Peckinpah pečlivě budoval hutnou atmosféru úzkosti, tak mě nechával děj úplně klidným. Jakmile ale rozjel scény bezuzdného násilí, získal si mě prakticky okamžitě. V praxi to znamenalo, že jsem se třičtvrtiny filmu, když ne pronudil, tak zabavil akorát tak vztahovým dramatem nesourodých manželů. Protože je Sam Peckinpah slušný režisér, Dustin Hoffamn excelentní herec, a osazenstvo městečka je parta magorů k pohledání, tak to úplně ztracený čas nebyl. Jenže že bych v tom viděl vysoce ceněnou klasiku žánru, tak to ani omylem. Čtvrtou hvězdičku jsem přidal jen za jeho technické kvality. ()
Čakal som som brutalitu á la The Wild Bunch, ale až taký masaker sa v tomto thrilleri nekonal. Trochu na škodu, lebo rozohraté to bolo celkom zaujímavo, ale niektoré veci zo scenáru si zaslúžili trochu viac priestoru pri tom vyrovnávaní účtov v záverečnej tretine filmu. Akokoľvek, tento film je zaujímavým pohľadom na to, ako môžu dopadnúť niektoré medziľudské vzťahy v menšom meste, resp. dedine, kde sa nasťahuje pekná ženská a jej podivínsky chlap. ()
peckinpah vytvoril precizni studii o nasili, ktera funguje i v jednotlivych thrillerovych prvcich.nechybi ani tvurcova obvykla temata (napr.teritorialismus). zaroven je zde pritomno i me oblibene tema:buransky teror. o homosexualnich interpretacich filmu neni treba se rozepisovat. ()
"Je to pravda, že v Americe tě člověk klidně zavraždí přímo na ulici?" Pěkná otázka od lopaty z Vidlákova. Nemůžu házet všechny dědiňory do jednoho pytle. Přece ale mám pár zkušeností ze slovenské strany Beskyd. Místní horalové jsou fakt paka. Tento film je spíš než thrillerem sociálním dramatem. Nemyslím si, že jde primárně o to, aby nám ukázal, jak se dá zfanatizovat skupina lidí. Podle mého názoru jde především o určitý šovinismus a ne moc zakrývané nepřátelství vůči člověku odjinud - z jiné země. Proti člověku, který je vzdělaný, z velkého města. Proto, když parta vesničanů zjistila, že se místní úchyl nachází v domě tohoto člověka, byl to pro ně pádnější důvod si pro něj přijít, než kdyby se tento sociopat nacházel kdekoliv jinde. V poslední třetině filmu jsme svědky proměny člověka v chladnokrevného zabijáka. Jenže... Já bych to takhle jednoduše neviděl. Konfliktu předcházela trochu psychologická hra mezi partou opilých a nenávistných vesničanů na straně jedné a umírněným člověkem na straně druhé. Tento člověk ctil zásadu nezadatelného práva na soukromé vlastnictví, v tomto případě vlastnictví domu. Navíc, a co je velice podstatné, cítil zášť vůči své osobě podpořenou (ne)znásilněním jeho ženy. Když se proti sobě tyto dvě svými argumenty posilované strany postavily, nebylo ani pro jednu z nich cesty zpět. V takové vyhrocené situaci si člověk obránce musí uvědomit, že jde opravdu o život a musí se bránit opravdu všemi prostředky. Proměna matematického vědce v nelítostně vraždící stroj pro mne tudíž není až tak překvapivá. Možná šlo v tomto případě o probuzení někdo velice hluboko zakódovaných pudů. Myslím si ale, že každý člověk by se takto "proměnit" nedokázal. Z čehož usuzuji, že člověk je schopen hodně věcí, ne ale všeho. A když už je schopen všeho, tak rozhodně ne každý. Možná také záleží na stupni extrémní psychické zátěže. To je ale opravdu na dlouhý a silný psychologický rozbor. PS: Co se týče mě, asi bych vesničanům úchyla vydal. Ale člověk opravdu musí zhodnotit hodně proměnných a hlavně skutečně se ocitnout v podobné situaci. Já tedy s díky odmítám se takovéhoto experimentu zúčastnit. ()
V žádném jiném filmu mi nebyl Hoffman tak nesympatický jako tady. Šikana ze strany anglických vesničanů byla sice drsná,hlavně ten závěr, kdy nešlo ani tak o Hoffmana, ale o násilníka, kterýho ukrýval, ale i tak si to Hoffman zasloužil. Susan George je moc pěkná a její provokace vesničanů je svým způsobem taky vina hlavního hrdiny. Zdá se, že vesničani, ať už jsou angličtí, američtí nebo čeští, nikdy nebudou mít rádi lidi z města a vždycky povedou poněkud divný život. ()
Reklama