Režie:
Sydney PollackScénář:
Kurt LuedtkeKamera:
David WatkinHudba:
John BarryHrají:
Meryl Streep, Robert Redford, Klaus Maria Brandauer, Michael Kitchen, Malick Bowens, Michael Gough, Suzanna Hamilton, Rachel Kempson, Graham Crowden (více)VOD (3)
Obsahy(1)
Milostný příběh je volnou biografií dánské spisovatelky Karen Blixenové a zachycuje její dlouholetý pobyt v africké Keni. Karen v Dánsku řekne bratrovi svého milence, baronu Broru Blixenovi, že se za něj provdá a dá mu peníze, aby koupil farmu v Africe. Roku 1913 Karen přijíždí do Keni a ve vlaku se poprvé setká s lovcem Denysem Finchem Hattonem. Už v den svatebního obřadu přichází první rozčarování. Bror bez rozloučení odjede na dlouhý lov, a navíc Karen zjistí, že manžel její peníze nepoužil na zřízení chovu krav, ale rozhodl se pěstovat kávu. Karen se seznamuje s prostředím, komunitou bělochů i domorodými vesničany. Při jedné z vyjížděk se opět setká s Denysem, který zasáhne, když je v pustině překvapena lvicí. Krátce nato se Karen od lékaře dozví, že ji manžel nakazil syfilidou. Její stav je natolik vážný, že se musí léčit v Evropě. Do Afriky se vrací až po válce. Keňa Karen stále víc fascinuje. V buši se probouzí její senzitivní duše, která čím dál víc trpí po manželově boku. Není divu, že se zamiluje do nezávislého a svobodomyslného Denyse, se kterým prožije nejkrásnější chvíle svého života. Krátké období štěstí je však vykoupeno tragédií... (TV Nova)
(více)Videa (1)
Recenze (398)
Vzpomínky na Afriku částečně potvrzují autotematičnost filmů Sydneho Pollacka, jejichž žánr se mnohdy stává i ústředním tématem. V Tootsie vidíme herce Dustina Hoffmana převlečeného za ženu, jak hraje herce převlečeného za ženu. Ve Třech dnech Kondora hlavní hrdina pročítá stovky špionážních příběhů tak dlouho, až se stanou součástí jednoho z nich. Ve Vzpomínkách na Afriku sledujeme romantické drama, které operuje s emocemi natolik střízlivě, že spíš vypráví o romantickém dramatu, než by jím samo bylo. Navíc právě vyprávění příběhů je jedním z dominantních motivů. ___ Film je natočen jako vyprávění, které má de facto několik začátků a samo sebe si uvědomuje jako vyprávění podle pravidel, které lze porušovat. Vzpomínky na Afriku tak nejsou tradičním epickým příběhem, který by podal přesnou představu o životě skupiny lidí během delšího časového období, ale řadou za sebou jdoucích vzpomínek vypravěčky ve voice overu, která události cíleně vynechává, představa o čase je pro ni de facto irelevantní a pokud určité narativní prvky nepovažuje ze svého hlediska za dostatečně zajímavé, prostě je nesdělí. ___ Úmyslně zcizující efekt vyprávění ve vyprávění tak recipientovi umožňuje potenciální identifikaci s dokonale inscenovaným prostorem, nikoli však s postavami uvnitř něj. Právě tato zvláštní diskrepance mezi vyprávěným a zobrazovaným však ve spojení s výsadní pozicí prostoru jako dalšího hrdiny zaručuje Vzpomínkám takřka nezaměnitelné postavení v žánru exoticko-romantické epiky. Fakt, že romantický motiv je sice dominantou hrdinčina vyprávění, ale ne filmu samotného, umožňuje přenášení významů na jiné prvky (modifikace organizace prostoru, vztahů mezi postavami, reakcí na tytéž podněty atp.). ___ Vzpomínky na Afriku jsou tak přes víceméně banální zápletku (hrdinka se v rámci „sňatku z rozumu“ provdá do Afriky, s manželem se rozejde a zamiluje se do charismatického lovce, který je však příliš svobodomyslný pro trvalejší vztah) mnohovrstevnatým filmem, který implicitně sděluje mnohem více, než se na první pohled zdá. Navíc věrohodně a bez příkras zachycuje ztrátu nevinnosti Afriky s příchodem západních kolonialistů počátkem dvacátého století, ačkoli nepříjemné informace podává spíše okrajově a ani na okamžik citově nevydírá. Ostatně motiv popření všední každodennosti na úkor eskapického vyprávění příběhů je dalším z těch, který z osudů postav nakonec proniknou do struktury filmu, jenž kromě důmyslného narativního systému nabízí i jedno z nejvíce fascinujících zachycení podoby afrického kontinentu na plátně. Bez kýčovitých zjednodušení, prostě jen nádhernou, divokou a nezkrotnou zároveň, rámovanou v dlouhých panoramatických záběrech a s táhlými tóny podmanivé hudby Johna Barryho v pozadí. ()
Krásně odvyprávěný příběh dánské Šeherezády je umocněný magickou hudbou Johna Barryho. Zajímavé je srovnání různých českých dabingů. ()
Výborný romantický velkofilm s vynikajícími hereckými výkony Roberta Redforda a Meryl Streepové. Sydney Pollack ukázal těm, kteří o jeho kvalitách pochybovali (já mezi ně nepatřil ani nepatřím :-)), že dokáže natočit trhák. A hlavně, ve filmu se neobjeví vůbec žádné klišé ani patos. Důvodem jsou herecké výkony, skvěle napsaný scénář, krásná Africká příroda, nádherná hudba Johna Barryho a žádný happy-end. A přesto konec je tak krásný a dojemný (lvi na planině), že se po právu musí zalíbit. Oscary jsou po právu zasloužené (hlavně režie, kamera a hudba). ()
Film uhrančivý jako oči mamby, vznešený jako lví krok, mrazivý jako sněhy Kilimandžára, palčivý jako polední slunce nad savanou a nezapomenutelný jako Afrika sama. Snad i proto pro mě temný kontinent zůstává hlavním hrdinou snímku a snad i proto, že je kolébkou lidstva, mám po každém absolvování Vzpomínek pocit, že se vracím domů. Čímž nechci ani v nejmenším umenšovat zásluhy tvůrčího týmu, protože jak by člověk absolvoval takovou cestu, byť se jedná o cestu domů, bez průvodců? A kdo by mohl být spolehlivějšími a sympatičtějšími průvodci než ústřední duo, Sydney Pollack a John Barry, kteří vás bez nejmenšího úsilí donutí, abyste tu cestu prožili i za ně? Jsou věci, které nepomíjejí, a já teď pro tuto chvíli nechám za sebe mluvit člověka, kterého si nesmírně vážím, vědce a ochránce přírody Bernharda Grzimka, který také patří mezi mnohé, kterým se stala Afrika osudovou: "Za padesát let se již nikdo nebude zajímat o výsledek konferencí, které dnes zaplňují titulky novin. Ale vyjde-li v červenavém úsvitu z houštiny lev a dunivě zařve, i za padesát let se lidem sevře srdce. Bez ohledu na to, zda budou mluvit anglicky, svahilsky nebo německy. A budou stát oněmělí a hledat ruku souseda, spatří-li poprvé v životě, jak dvacet tisíc zeber táhne nekonečnou stepí." Myslím na tato slova a vše skryté za nimi, když se dívám, jak se letadlo s Dennisem a Karen vznáší nad pláněmi s uhánějícími pakoni a uprostřed hejna plameňáků, připomínajícího oživlý úsvit. Myslím na to, že láska a život bohužel nepatří mezi věci, které nepomíjejí, ale i za padesát let bude někomu dalšímu bušit srdce jako zvon, až bude stát vedle toho, komu to srdce věnoval. A myslím na to, že vzpomínky nepominou nikdy - zvlášť tak napsané, jak to uměla Karen Blixenová, a tak natočené, jak to umí Sydney Pollack. ()
Scénář: Kurt Luedtke .. Možná, že tento snímek byl svého druhu první, ale dvacetiletá propast od vzniku (do doby než jsem film viděl) a několik dosti podobných a více méně stejně slabých snímků (Indočína, ..) vzniknutých poté určitě nepřidaly na mém zážitku.. Utahané, nudné, slabě romantické a přeoscarované - asi byl slabý rok na kvalitní podívanou, když většinu sošek posbírá tohle. Jediná zasloužená je za výtečnou hudbu! 50%. ()
Galerie (153)
Zajímavosti (31)
- Příslušníci bantuského kmene Kikuyu si zahráli ve filmu sami sebe. (Kulmon)
- Errol Trzebinski, autorka několika knih o Finchi Hattonovi, režiséra doslova doprošovala, aby roli svěřil Angličanovi Charlesi Danceovi. Ten však vypadl ze hry vinou svého předchozího filmu Víc než dost, v němž hrál po boku Meryl Streep a moc to mezi nimi nejiskřilo. (duklak2)
- Denys (Robert Redford) oloupe ve scéně, kdy mluví venku s Karen (Meryl Streep), téměř půl tuctu pomerančů. (jezurka42)
Reklama