Režie:
Volker SchlöndorffKamera:
Igor LutherHrají:
Mario Adorf, Angela Winkler, David Bennent, Katharina Thalbach, Daniel Olbrychski, Tina Engel, Berta Drews, Andréa Ferréol, Heinz Bennent, Ilse Pagé (více)Obsahy(1)
Děj se odehrává v letech 1899 - 1945 a sleduje osudy postav na pozadí proměn města Gdaňska, sleduje také Oskarův příběh. Oskar má podle Schlöndorfa dvě typické vlastnosti své doby: odmítání a protest. Brání se účasti ve světě dospělých tak důsledně, že odmítne vyrůst. Protestuje tak hlasitě, že jeho hlas rozbíjí sklo. Jedním z mnoha problémů realizace bylo obsazení hlavní role. Po dohodě s autorem bylo rozhodnuto, že Oskar musí být chlapec, nikoli lilipután. Šťastná volba padla na Davida Bennenta. Snímek získal Zlatou palmu na MFF v Cannes ex aequo (s Coppolovou freskou A nyní apokalypsa) a Oscara za nejlepší cizojazyčný film. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (225)
For ME 87% ()
"Ale Jéžíšek byl ve skutečnosti plynař!" Když se tenhle vynikající film v devadesátých letech objevoval v artových kinech, párkrát jsem na něj zašel, protože jeho bizarní poetika (nebo spíš poetická bizarnost?) se mi hodně líbila. Četl jsem tehdy i knihu, ale v paměti mi z ní nic nezůstalo, myslím jen, že byla vrstevnatější a dějově obsáhlejší než film, což bývá u knižních předloh obvyklé, a že její děj pokračoval ještě několik let po válce. Teď jsem si Die Blechtrommel po dlouhé době pustil znovu a znovu jsem z něj nadšený; postava bubeníka Oskara je skvělá i skvěle zahraná, a nezapomenutelná je i spousta dalších postav - rozpolcená a labilní Oskarova matka, dobrácký hlupák Herr Matzerath, oddaný polský milovník Jan Bronski, smutný hračkář Sigismund Markus, kleine Luderchen Maria, Bebra a signorina Raguna... Několik dobrých momentů - polévka pro Oskara, kadiš na hřbitově, srdcová dáma v ruce Jana Bronského, hrátky se šumákem, Bebrův trpasličí Front-Theater, odznak NSDAP v nepravou chvíli zapíchnutý do dlaně Alfreda Matzeratha a nesmazatelně se mi vryla do paměti syrově naturalistická scéna lovu mořských úhořů na koňskou hlavu. A taky jsem se kdysi díky tomuhle filmu dozvěděl o existenci Kašubů. ()
Děj filmu Plechový bubínek dle stejnojmenné předlohy Güntera Grasse sleduje část život Oskara, který se rozhodne nevyrůst. K tomuto rozhodnutí se dopracuje během oslav svých třetích narozenin, kdy dojde k poznání toho, že do života dospělých nehodlá vstoupit. Tento fakt je spuštěn chováním dospělých během dané oslavy, kde je plně ukázána problematika milostné trojice - matky Oskara, jejího zákonného manžela, bratrance - a ostatních příbuzných zpodobňujících klasickou podobu maloburžoazie té doby, podobně jako je dalším spouštěcím faktem i nově nastupující ideologie nacismu a s ní spjaté negativní vyhlídky do budoucnosti. Rezignaci na společnost a okolní události Oskar reflektuje skrze svůj bubínek, jehož bubnováním místo slov projevuje svůj odpor a nesouhlas. Druhým obraným reflexem fungujícím jako protest vůči nastálým okolnostem je Oskarův vysoký hlas, kterým dokáže rozbíjet sklo. Tak je činěno například při prvním dnu ve škole, nebo při vysypání skla z oken divadla - u obou případů jde však o protest osobní, negativní reakcí k pro Oskara negativním příčinám. Jednou z událostí, při které Oskar naruší společenskou událost, se kterou nesouhlasí, je shromáždění nacistů, při kterém svým bubnováním do rytmu valčíku (a připojením zbytku přítomného orchestru) změní politicky zaměřené setkání v obyčejnou tancovačku. Na pozadí konfliktu mezi německými a polskými obyvateli města Gdaňsk se prohlubuje krize a sociální napětí, které ústí při globálním vypuknutí války. I přes pokročilý věk šestnácti let během začátku války, s Oskarem je v rodinném kruhu stále zacházeno jako s tříletým. Později se Oskar setkává s liliputy, jež dříve poznal v cirkusu, a zde se mění přístup okolí k Oskarovi, i on sám. Nyní je do určité míry mezi svými a není svazován předstíráním, jemuž se zavázal při rezignaci na svět dospělých ve věku tří let. Tato plná participace ve společnosti nemá dlouhého trvání a Oskar je nucen k návratu do rodného města, kde se však jeho rozhodnutí nevyrůst stává zlomovým. V období druhé světové války jsou lidé vychylující se normě perzekuováni odvodem do koncentračních táborů, což se týká i Oskara. ()
To je tak neskonale nechutný film, až se i to líbilo. (Napsal chuligán, co nečetl knihu.) ()
Plechový bubienok je odyseou jedného chlapca za poznaním, ktoré na pozadí historických udalostí rozpráva fantastický príbeh. Film si pohráva z konvenciami čo má za následok, že nie vždy ste si úplne istý ako máte na dané scény reagovať. Smrť vám príde smiešna, nechutnosti vám prídu podarené a celý film narába s humorom na vysoko čierno humornej úrovni - čo sa prejaví hlavne v scéna nacistického sprievodu, kde začnú nacisti tancovať na labutie jazero. Aj napriek pôsobivým scenám a uhrančivému pohľadu hlavného predstaviteľa Davida Bennenta sa jedná o veľmi zvláštny film, ktorý ani teraz neviem presne zaradiť. Páčilo sa mi, že všetky významné aj menej významné udalosti, boli prezentované očami hlavného hrdinu, veľmi mi to pripomínalo Forresta Gumpa aspoň sa týka narácie príbehu. Okrem iného som bol doslova nadšený fantastickými vsuvkami - ako napríklad vysoký hlas - ktorý s Oscara robil takého nemeckého X -mana. Plechový bubienok je inovatívnou a zaujímavou výpoveďou chlapca, ktorý prestal rásť a ktorý prešiel životom pozorujúc chyby dospelých, pozoroval svoju vlastnú zamilovanosť, hnev a výnimočnosť, ktorý prežil vojnu aby sa nakoniec rozhodol, po všetkých hrôzach a sklamaniach, že chce vyrásť. Schlondorff vytvoril pôsobivý film, ktorý si zaslúžene odniesol oscara za najlepší cudzojazyčný film. ()
Ak by sa z filmu vystrihol ten otravný capart, bol by to veľmi zaujímavý film. Takto to je kvalitatívne ako sínusoida, proste mi Oskar neskutočne vadil takmer vždy keď sa objavil na scéne. Jeho kvílenie, jeho bubnovanie, jeho správanie, fakt na zabitie... To, čo sa ale odohrávalo okolo neho a v jeho pozadí, malo niečo do seba. Ale musím uznať herecké kvality Bennenta, takého parchanta je umenie zahrať. Aj keď na to, že prestal rásť keď mal 3 roky bol fakt veľký, 6 rokov by bolo uveriteľnejšie. Ten jeho kamarát, ktorý prestal rásť v desiatich bol rovnako veľký... ()
Občasným sexuálně zvrhlým dějem se Oskar s textem o několika větách doslova probubnoval. Pěkný rozjezd, pak přišla menší stagnace a začátkem druhé světové války už se film zase začal dostávat do formy. Trochu šílených, pedofilně laděných, ale hlavně herecky dobře zvládnutých 142 minut, bylo tentokrát víc než dost. ()
V dnešnej dobe by snímok nemal šancu vzniknúť. Predstavoval by pre dnešných politicky korektných, ,,rozvojových,, jedincov jedovatý námet. A tak by neexistovala šanca, že by vznikol film tak svojsky bizarný, v skutočnosti neškodný a vo svojej podstate realistický. ()
Je to snad poprvé kdy absolutně nevím co k filmu napsat (tak proč sem něco píšu co?). Děsně zvláštní snímek. Ani ne těžký, jen pořád nevím jak jej pořádně uchopit. Dílo je to ale opravdu vynikající a docela se těším až si najdu čas a pustím si jej znovu (a třeba napíšu trochu více). You know, Mr. Bebra... to tell the truth, I prefer to be a member of the audience, and let my little art flower in secret. ()
"Toho dne, když jsem přemýšlel o světě dospělých a svojí vlastní budoucnosti, rozhodl jsem se, že nikdy nevyrostu a napořád zůstanu malým tříletým trpaslíkem..." Přes toto rozhodnutí prochází Oskar životem s úžasným nadhledem a je dospělejší než všichni hajlující a tleskající dospělí na ulicích... ()
Pozoruhodný film, jehož jedinou slabinou je tempo, která má pár hluchých míst a při své délce tak ubírá filmu na stravitelnosti...... O nechutnosti-v jakémkoliv bodě filmu-nemůže být řeč! ()
Velmi působivý film, byť se sleduje nesnadno. Úhoři požírající mozek koně, nůžky otevřené proti těhotnému břichu či odznáček SS zapíchnutý zevnitř do krku.. Odporné, násilné, kruté.. Jak ale vystihnout dobu nástupu nacismu - v technicolorových barvách a muzikálových výstupech? Těžko. Je tu spousta děsivého, ale překvapivě také vtipného a poetického. V knize Güntera Grasse je sice ukryto ještě mnohem více, vše je ještě vypointovanější a krutě vtipnější (např. osudy zelináře Greffa či hráče na trubku - jazzového muzikanta od vedle, ale vlastně vůbec celé zastřešení - ve filmu chybí zaopatřovací ústav, kde Oskar skončí). Snad i proto dávám jen čtyři hvězdy, protože vím, že kdyby namísto celovečeráku vznikla třeba čtyřhodinová minisérie, byla by to teprve síla. Pokud však zapomenu na knihu a budu hodnotit jen co jsem viděl - fascinující jízda po smutném městě Gdaňsku, při níž se spousta obrazů navždy vryje do podvědomí. Například pronikavé a děsivé oči Davida Benneta. Volám: Oscara pro Oskara!! ()
Plechový bubienok možno zrádza fakt o akomsi prozreteľnom revizionistickom diele, ktorý reflektuje dejiny historického výkladu epochálnych rozmerov a zo sebareflexívnej kritiky schádza k humanoidnej poetičnosti. Je natočený zrozumiteľným jazykom, cítiť z neho dych predlohy (od toho závisí jeho rozvláčne a schematizované tempo plného vývinu jednotlivých detailov) a uľahčuje si formálne sprostredkovanie s emocionálne vnímavým divákom. Na kompozičné ladenie však nie je natoľko odvážne a pesimistické dielo, pretože využíva detský afekt a viditeľné lexikálne prvky, ktorými sa ho snaží zaujať. Okrem toho mu ide o emočné odbremenenie namiesto toho, aby ho dokázal aktívne naladiť na neutrálnu vlnovú dĺžku, z ktorej by neskôr dokázal vyhodnocovať kódex dobrého a zlého úmyslu, ktoré mu dané postavy prinášajú. Biela stuha síce tiež šla vo svojom sémantickom akte za hranu (z opačného súdka samozrejme), ale javila sa konsolidovane a bez najmenších zaváhaní. No ale predsa ma v milom prekvapili "dospelé pasáže", prípadne tie temné a nekompromisné, ktorými Bennentova postava musela nekompromisne čeliť. Je to ako so starými klasickými filmami. Je v nich poznačený zub času, ale práve ich nenásilný sentiment vedeli tí najväčší z najväčších aplikovať na protichodeň odhliadnuc od tých smrteľne vážnych a dojemných sekvencií, ktoré vo vyhrotenej scéne zavážia ďaleko väčšmi, než tzv. cynický realizmus. A veľkú rolu vedia ovplyvniť detské pohľady rozprávača. Teda ich vnímanie onoho sveta, bez adekvátne vyhodnocovacích zmyslových prostriedkov. ()
Skvělá adaptace knížky, do které se podařilo dostat většinu děje, aniž by došlo k násilnému zkracování a zmatenosti. Navíc se podařilo přenést na plátno neopakovatelnou atmosféru doby, jíž dotváří i výborní herci. A nechutné scény až otřesně korespondovaly s barvitým vylíčením v knize. ()
Oskar měl dostat Oscara. ()
"Plechový bubínek" je rozhodně zajímavý film, který vám může hnout žaludkem, ale také vás překvapí tím, co zobrazuje a jak je to zobrazováno. Malý chlapec je zde ve scénách, které s vám rozhodně pohnou. V tomto směru je to jednoznačně povedená podívaná. Ale přesto na mě jako celek nepůsobil tak silně. ()
Úchvatný film o chlapci na pozadí "Hitlerovy kampaně" a 2. světové války. Rozhodnutí, že přestane ve 3letech růst a jeho naplnění... Byla tam tedy řádka docela nechutných scén, ale na druhou stranu i odlehčený humor sjezdu hitlerových stoupenců... ()
Oskar by byl celkem dobrý říšský kancléř. ()
Říká se, že méně je někdy více. Tohle heslo by si režiséři a scénáristi měli vzít obzvláště k srdci, pokud nechtějí doílit toho, že diváci budou chodit z kina s pocitem úlevy, že už to mají za sebou. Nějak tak jsem se totiž cítil u Plechového bubínku. Asi do polovinu filmu jsem měl pocit nějaké výjimečné záležitosti, pár věcem jsem se zasmál, pár věcmi jsem byl znechucen, ale pak jsem se vyloženě poslední třetinu fillmu nudil. Zvláště posledních 20 minut bylo hodně nadbytečných a prostříhání by přineslo minimálně tu pulhvězdičku navíc. Oscar Matzerath byl velmi zvláštní človíček - také tomu odpovídal i jeho původ, když sama jeho matka byla zplozena na poli a on sám byl spíše synem bratrance své matky než starého veterána. Rozhodně je ale jisté, že spíše než nevinným dítětem byl spratkem, noční můrou všech a zasloužil by pořádným tělesným trestem usměrnit hned na začátku. A navíc právě z jeho pohledu je divák nucen sledovat všechny události a sledovat jeho kritiku lidského chování, chování, kterému se sám není schopen vyhnout a skutečně upadá do role gnoma, do role skřeta, kterému je podobný a jedná naprosto bezohledně vůči druhým. Skutečně spíše než kritikou totalitních režimů je film kritikou samotného lidského chování. Rozhodně to byl film výjimečný, ten pocit mám, nicméně jsem z něj pořád více než rozpačitý. Bylo mnoho věcí, co mi vadily - počínaje jenom jakýmsi neurčitým pocitem a konče konkrétními věcmi jako je nehutnost děje. Ani ryba ani rak a moje hodnocení tedy bude také takové. ()