Režie:
Evald SchormScénář:
Antonín MášaKamera:
Jan ČuříkHudba:
Jan KlusákHrají:
Jana Brejchová, Jan Kačer, Josef Abrhám, Vlastimil Brodský, Jiřina Jirásková, Olga Scheinpflugová, Václav Trégl, Jan Libíček, Jan Cmíral st., Josef Krameš (více)Obsahy(1)
Existenciální studie mladého dělníka, který našel smysl života v politické angažovanosti a po kritice kultu osobnosti hledá východisko z těžké morální krize, vypovídá o roztrpčenosti generace "podvedené historií". Schormův debut byl intenzivní provokací k zamyšlení se nad morální zkažeností doby (po osobních výhradách prezidenta Novotného se film dostal do kin s ročním zpožděním, cena kritiky, jež mu byla poté udělena, byla na příkaz oficiálních míst utajena, nesměla být publikována a film byl odstaven). Celý svět kromě Jardy je mravně a lidsky zpustošený, protože na lži a sebeklamu není možné nic lidsky hodnotného vystavět. Z prázdna deziluze se šklebí jiná víra, jež jakoby zvyšuje nihilistický výsměch jakémukoliv nadosobnímu cíli. Schorm přitom svým hrdinou nepohrdá, neboť i přes jeho omyly rozumí jeho trápení. Historie krutého vystřízlivění z ideálů, jež se ukáží být vírou v šikovně namalovaný plakát, je výstražným mravním apelem: kdo potlačuje hlas svědomí, sám se odsuzuje k trpkému osudu ztroskotance.
Mimořádným talentem 60. let se ukázal být Evald Schorm, který hned svou prvotinou Každý den odvahu rozbouřil veřejné mínění. Poprvé se s takovou otevřeností někdo dotkl hroutících se ideálů. Hrdinou je mladý dělník Jarda (Jan Kačer), někdejší svazácký funkcionář, který si zvykl schematické, černobílé uvažování, jedině v práci viděl smysl svého života. Zastihujeme jej však v situaci, kdy přestává rozumět dění kolem sebe, nechápe, proč jeho víra a nadšenectví se stává předmětem nepochopení a výsměchu. Nechápe, že kolem něho se změnil svět, zatímco on ustrnul v dávno překonaných frázích. Stále by chtěl jít příkladem, avšak svými snahami provokuje, zůstává nepochopen i svými nejbližšími, na holičkách jej nechávají i někdejší spolustraníci, kteří si z něho udělali výstavní praporek svých úspěchů. Schorm se však dívá nestranně. Shledává, jak "švejkování" a ležérnost se stávají bezděkým životním stylem, jak opovržlivě projevovaný nesouhlas se zprofanovanými metodami vůbec nemusí vést k hodnotnější nápravě.
(oficiální text distributora)
Recenze (85)
Velmi syrový snímek v podstatě založený na reálném základu o smyslu života na poli politické angažovanosti, trhlin morálky a podivnosti doby. Ohromná civilnost viditelně dodávající velké množství neherců, ke kterým se snaží přiblížit herci, dodává výsledku na velkolepé atraktivnosti. Síla nové vlny vyvolává ohromné klima k vyobrazení postoje jednotlivce se svými ideály v době, kdy je vlastně všechno úplně jinak. Trochu sociální, trochu psychologický, trochu ambiciózní příběh člověka věrný své zásadovosti. Snímek mnohé naznačuje a svojí neodolatelnou kvalitou předčí mnohá očekávání. Pokud se tedy pochopí, co tím vším chtěl básník říci. Zkrátka tu jsou mnohé kvality, které nenechali ani ve své době nikoho na pochybách a to v dobrém i špatném smyslu. ()
Jan Kačer je celý snímok nejaký zachmúrený a nie je s ním normálna reč. Dopozerané so sebazaprením. ()
Náboženský film? Nebo proč plakát se symbolikou ukřižovaného Krista? Abrhám pro pár krejcarů ruku i ďáblu podá. Hlášky: „To byste nevěřil, jak je tahle blbost těžká.“ – novinář o magnetofonu. Nesmí chybět vesmír: „Astronomie je velká věc, že jo?“ Nikdo nechce jít na besedu o astronomii: „Tak pro koho to děláme, prosím vás?“ „Umělci, frájové. Dobytek.“ „Nejvíce se bojím smrti.“ Zednářská symbolika: 1:07 – one eye symbolism; 12:41 – skrytá ruka; 19:09 – globus; 1:05:42 – Kačer si roztrhne košili. Joel 2:13 A roztrhněte svá srdce, a ne své šaty, obraťte se proto k Jahvemu, svému Bohu, neboť on je milostivý a plný slitování, pomalý k hněvu. Moc nerozumím scéně, kdy tupá mlátička Kačer zmydlí kouzelníka. Patrně jde o vyvolání sympatií publika k čaroději. ()
16.06.2023: Na konci filmu ve mně zůstal pocit... pocit zmaru. Ale zmaru v čem? V tom, jak se hlavní hrdina snaží všechny okolo sebe do něčeho nutit nebo to, že jsou ve filmu ostatní nihilisté (jsou doopravdy?). Navíc je celé to představení ještě umocněné frivolními postavami redaktora a jeho ženy. Velmi pěkné zpracování a také mě potěšil výběr ze známých tváří českého filmu. Už se těším na další Schormovy filmy. "...na lži a sebeklamu není možné nic lidsky hodnotného vystavět." // "Kdybych přestal blbnout, změnil bych se v želvu." ()
Pár světových filmů v Čechách vzniklo a tenhle k nim patří. ()
Příběh idealisty mezi střízlivějícími lidmi. Každý je tu svým způsobem pochopitelný, ale každý též zároveň zavržitelný. Zvlášť exceluje Vlastimil Brodský. Celý článek zde. ()
Schormova prvotina ve stylu socialistického neorealismu skvěle zachytila společenskou deziluzi z vývoje socialismu a ztrátu prvotních ideálů i u hlavního hrdiny, což kongeniálně ztvárnil Jan Kačer. Ve vzduchu už je ale zaroveň cítit závan Pražského jara, který se zejména v uměleckých kruzích rodil právě z této atmosféry - jinak by ani nebylo možné tento film natočit. O to víc je škoda, že na to, co filmoví tvůrci dokázali v polovině šedesátých let, se ti dnešní vůbec nezmůžou - vždyť společenská deziluze ze stavu současného kapitalismu je té tehdejší víc než podobná a nezbytnost zásadních změn také visí ve vzduchu. Film má ale zároveň i své mouchy, jako je až přílišná mozaikovitost a chaotičnost, místy až křečovitost. Což je ale u prvotiny pochopitelné i omluvitelné. ()
"Víte, mě vždycky strašně zajímaj lidi, kterým se v životě nic nepovedlo... Takže mě vlastně zajímaj všichni lidi." Na debutovej snímke režiséra Evalda Schorma z roku 1964, ktorá sa nepáčila vtedajšej moci, vidieť, prečo sa nepáčila vtedajšej moci. Robotník Jarda (Jan Kačer), presvedčený komunista, pri pohľade okolo seba vidí, že svet sa ani zďaleka neriadi socialistickými ideálmi. Neustále utvrdzovaný v tom, že ľudia a spoločnosť nie je taká, akú si Jarda skrz ideály vysnil, o tieto ideály postupne sám prichádza. Než ich však stratí, takmer stratí seba aj ľudí okolo. Dramatický Schormov počin jemne pracuje aj s psychológiou, najmä ak je reč o postave Jardy, ale aj ďalších postáv, či celkového príbehového naladenia filmu. Napriek tomu, že dielo ako také veci úplne priamo nepomenováva, jasne možno vyčítať, že tu viac a tam menej predstavuje kritiku dobového zriadenia. V spojitosti s tým vystupuje do popredia zúfala obyčajnosť či obyčajná zúfalosť času a priestoru, ktorá je následne najlepšie reflektovaná práve prostredníctvom postáv. Nech už je to spomenutý Jarda, ale takisto aj redaktor (veľmi dobre hrajúci Vlastimil Brodský), redaktorova žena Olina (Jiřina Jirásková), svojský fotograf (Jan Libíček) a v neposlednom rade aj Jardova priateľka Věra (atraktívna Jana Brejchová, ktorá takisto predvádza kvalitný herecký výkon). Každý den odvahu ukazuje, ako veci s najväčšou pravdepodobnosťou v skutočnosti boli. A preto sa tento Schormov film nepáčil vrchnosti. Z kvalitatívneho hľadiska diváka pozitívne prekvapuje predovšetkým hereckými výkonmi, respektíve postavami, ktoré je ale zároveň potrebné priamo spojiť s príbehom, čo dokazuje, že aj v tejto rovine má dielo svoje nespochybniteľné kvality. Napriek tomu, že ho hodnotíme ako priemer, skutočne mu chýba len málo k tomu, aby sa o ňom dalo hovoriť ako o nadpriemere. Snímka je schopná zaujať aj vizuálnou a výpravnou stránkou či svojský humorom. ()
Honza Kačer chlastá, občas někomu dá přes držku nebo sám dostane, taky souloží s největší českou filmovou číčou Janou Brejchovou a tak..... ()
Chápu, chápal jsem a budu chápat. Evald Schorm je prostě Evald Schorm a jeho filmy právem náleží do zlatého fondu české kinematografie. ()
Hodně přeceňovaná záležitost. Sice je to docela ostře proti rudým chlapcům už v r. 1964, ale další hodnoty nevidím. Místo aby clapec pochyboval, tak ho jenom štve, že ho ostatní můžou nežrat - že se ho nebojí - od mladého dělníka intelektuála Abrháma (ach jak romantická smrt), přes cynického redaktora a jeho ženu až po jeho dívku. Morální krize nikde. Takže by to pro mě vlastně mělo smysl jako neexistenciální drama - jak je prase uraženo tím, že ho ostatní nejen vidí jako prase, ale mu to i sem tam dají znát. Nebo to tak vlastně bylo? ()
Legendární trezorový film. 80 % (Ci 04/2008) ()
Dost zvláštní mi přišlo, že premiéra filmu Každý den odvahu byla odložena. Přeci jen šlo o rok 1964 a to už stojíme na prahu společenských změn, nutno říct příznivých pro atmosféru a náladu mezi obyvateli. Tu ovšem Evald Schorm předkládá hrdinu, který si s novou situací neumí poradit. Čemu věřit a jak dál hlásat hesla, která už, zdá se, neplatí. A to hned ve své prvotině. Jan Kačer je skvělý herec, ale tady mě moc nepřesvědčil. Ta jeho tvrdost ve výrazu, chybějící emoce. To už se mi víc líbil Josef Abrhám. ()
Šéfredaktor LN B. napsal o francouzském filmu Láska,že takové filmy by u nás vznikaly,kdyby žil Evald Schorm.Film jsem viděl jako dychtivý mladík,který ničemu nerozuměl a před týdnem na DVD.Panu B. dávám za pravdu. ()
Na svou dobu odvážný film Evalda Schorma z výbornými hereckými výkony, depresivní atmosféra o pochybujícím člověku nad dobou v které žije musel v té době nasrat asi dost mocipánu o to smutnější je že televize film nedavá tak často jak by si Každý den odvahu zasloužil. ()
Nu, na toto vysoké hodnocení musím reagovat opět opačně. Já se nudil až hrůza. Dobré agit scénky, ale do toho všeho hysterická koza Věra. Ne, toto není můj šálek kávy a mohl by to natočit, kdo chtěl. Naštěstí to v podstatě nemá navazující děj, takže je možno v klidu schrupnout. ()
Cesi chlastali PIVO za kazdeho rezimu... PRECO TO BOLO v tREzoRe??? 55% ()
To už je spíš studijní materiál pro filmové historiky. Samozřejmě to je třeba vidět v kontextu doby. Deprese z komunistické ideologie a poměrů - to je tam znázorněno dobře a na tehdejší poměry odvážně. Ale herci byli vedeni tak, že hráli jak druhořadí ochotníci. ()
Odvahu měl Evald Schom a Anotnín Máša, když vytvořili tento film, který kriticky a bez obalu odhalil frustraci z reality socialistického Československa. Vystřízlivění těch, kteří vedli únorovou revoluci a vzhlíželi k světlým zítřkům, které se nedostavily a zbyla jen hořkost a morální úpadek. ()
Dneska jsem tomu filmu dal znovu šanci, z úcty k právě zesnulému Kačerovi, a opět jsem jeho smysl nepobral, už potřetí. Znovu jsem se v něm ztrácel. Nejsem si jistý, jestli ho může člověk mladší cca 70 let v dnešní době pochopit, o co v něm vlastně jde. Ve své době jej příliš "nepobrali" ani diváci v kinech, neboť se dočkal jen podprůměrné návštěvnosti. A to měl pro diváky a divačky herecká lákadla v podobě Brejchové, Kačera a Abrháma. Taky jsem nepochopil to světlé místo v pravé polovině obrazu během posledních cca 5 minut včetně závěrečných titulků - autorský záměr (alegorie - světlo hledejte napravo od středu či na západě)? Nebo vada objektivu či kopírovací optiky při výrobě kopií? No nic, jdu si znovu přečíst tu recenzi z Práva a celý text z Filmového přehledu. Třeba tomu ještě někdy dám šanci počtvrté... ()
Reklama