Režie:
Peter JacksonHrají:
John Lennon (a.z.), Paul McCartney (a.z.), George Harrison (a.z.), Ringo Starr (a.z.), Yoko Ono (a.z.), George Martin (a.z.), Mal Evans (a.z.) (více)VOD (1)
Epizody(3)
-
První část: Dny 1–7 (E01)
-
Druhá část: Dny 8–16 (E02)
-
Třetí část: Dny 17–22 (E03)
Videa (2)
Recenze (52)
Samolibá, egoistická mrdka Pavlík naprudko bosinguje, pokorná subinka Jirka mu u toho nepokrytě strká nagelovanou hlavu do prdele, houbař Jeník jen tak tiše levituje třicet čísel nad zemí a dává okázale najevo, jak má bohorovně v piči, a intelektuál každým coulem, Ringo, sem tam něco lopatisticky zahuhňá v cocotney dialektu a jinak tupě upírá mongoloidní pohled v dál a pekelně se soustředí, aby náhodou neminul ty své dva tolik komplikované hrnce při brutálně složitém valčíkovém rytmu. Opodál prkenně sedí a strnulé čumí odporná a řádně pošahaná džaponská sukuba, pozemská Golgota a dobrovolné mučednické pokání toho chudáka dobráka koksovatelného Broukježíše s mesiášským komplexem, která se tam dostala na základě láskyplné prosby „Já chci být taky v televizi, ty mastňácká kundo!“, přičemž ubohý Jeník, nedbaje na moudrou radu Panny Marie ze své nejznámější plísně, nechtěl zase měsíc žrát polívku ze čtverzubců a mít obden propíchané koule jehlovými podpatky. To prostě není Ono. A tak kluci sedí, plácají pičoviny, přemýšlejí u džemování svých tříakordových cajdáků, který tradicionál ještě nevyloupili, a jaký přitrouble účelový rým na slova love, freedom a seržant Pepř dosud nepoužili. V rozumné míře by to možná bylo bývalo milé retro a zajímavý pohled na odvrácenou stranu broučí prdele. Jenže Ono to v přesně tomto duchu trvá naprosto nehumánních 6 hodin!!! A to by obrostla mechem a chcípla nudou snad i ta nejzarytější a nejfanatičtější šedesátková grupí. ()
REKVIEM ZA ROCK N' ROLL. Třídílný observační dokument 'Get Back' od slavného novozélandského režiséra Petera Jacksona odhaluje dosud nezveřejněné archivní záběry a audionahrávky, které velmi sugestivní optikou rámují portrét nejslavnější a nejvlivnější hudební kapely všech dob, liverpoolského kvarteta známějším pod názvem Beatles, při tvorbě jejich stěžejního alba 'Let It Be'. Peter Jackson by se měl každopádně vykašlat na důchod v Hobitíně a místo toho až do konce kariéry režírovat dokumenty, protože z původních 60 hodin materiálu sledujících tvůrčí krizi kapely, jejich emoční frustraci, ale i momenty vizionářského entuziasmu a kamarádství, Jackson zúžil na hodin 8, a vytvořil tak fascinující a neobyčejně komplexní epitaf jedný ikonický kulturní éry, která navždy změnila tvář muziky, a která skončila 30. ledna '69 na střeše Apple Corps v centru Londýna nad hlavama nic netušícího davu. Navíc vzhledem k tomu, že dokument produkovalo Disney, jsou Beatles oficiálně disney princezny. A to se vyplatí! Kam se hrabe LotR. Peace ✌️☮️🎵🖤 ()
Revoluční dokument, jemuž se nic z minulosti nepodobá, a je vysoce pravděpodobné, že co do hloubky, rozsahu a významu jej dlouho (pokud vůbec někdy) nic nepřekoná. A pokud si někdo stěžuje na délku, nechápe, co se tady doopravdy děje. Obávám se, že v krátkém komentáři není možné v úplnosti vystihnout, v čem je tento observační dokument tak unikátní, nicméně pokusím se alespoň heslovitě vyzdvihnout základní témata, z nichž mnohá budou jistě zajímavá i pro ty, kteří o The Beatles neví vůbec nic.___ 1. Jacksonovi se konečně podařilo rozbít desítky let tradovaný mýtus o rozpadu skupiny (a definitivně "očistit" Yoko Ono). Řečeno s nadsázkou: Po tomto dokumentu už se na propagátory onoho mýtu můžeme dívat svrchu jako na "popírače"... Příběh o tísnivé atmosféře a rozhádanosti, kterou eskaluje neustálá přítomnost malé černovlasé Japonky, je už zkrátka neudržitelný. Ve skutečnosti vidíme dospělé muže na prahu třicítky, jejichž vztahy jsou přátelské a u nichž lze pozorovat pochopitelné zrání a posun v životních prioritách, ale rozhodně ne ve smyslu destrukce značky The Beatles. Lze u nich cítit profesní frustraci, tvůrčí krizi a nejistotu ohledně dalšího směřování po smrti Briana Epsteina, nicméně Yoko do atmosféry oněch lednových dnů roku 1969 vnáší oproti zažitému mýtu pozitivní prvek (negativitou občas do jisté míry srší stále-ještě-dětinský Harrison).___ 2. V osmihodinovém sestřihu (!) máme možnost sledovat detailní anatomii tvůrčího procesu. V některých případech (píseň Get Back) dokonce od okamžiku vzniku prvního nápadu, přes postupný vývoj (včetně slepých uliček) melodií, harmonií, textu apod., až po zkoušení písně včetně pořízení finální nahrávky. To je unikátní samo o sobě, zvláště pokud jde o hit toho největšího kalibru.___ 3. Tomu, kdo zná osmdesátiminutový dokument Let It Be z roku 1970, který vychází ze stejného materiálu, Jacksonův dokument až brutálním způsobem odhaluje manipulativní potenciál střihu. Vyznění finálního díla pod vedením Michaela Lindsay-Hogga je naprosto odlišné od toho, které nám po padesáti letech předložil Peter Jackson. Film Let It Be lze považovat za jeden ze základních kamenů onoho mýtu a my teď zcela zřetelně vidíme proč...___ 4. Jackson ukazuje členy Beatles jako lidi z masa a kostí; neodděluje jejich uměleckou stránku od jiných. Vidíme jejich spontánnost, přemýšlivost, zaujetí, tvořivost... Vidíme jejich schopnost reflexe, jak se vnímají navzájem nebo jak je vnímá okolí. Přímo vizionářsky vyzní McCartneyho hláška, kterou během jednoho klábosení pronese, když jsou zrovna John s Yoko pryč: "Za 50 let se bude říkat, že se Beatles rozpadli kvůli tomu, že tu s náma Yoko seděla na zesilovačích..." Význam té věty samotné se také dá interpretovat různě (viz bod. 3), ale právě kontext, situace a nálada, během nichž byla ta věta pronesena, jsou významotvorné (a to je jeden z důvodů, proč je ta délka dokumentu podstatná). Btw. veselé jamování, během něhož Yoko kvílí a Paul ji doprovází na bicí, je jeden z nejkouzelnějších okamžiků, které zpochybňují onen zažitý mýtus o jejich vzájemné nevraživosti.___ 5. Jackson se rozhodl zprostředkovat divákovi běžnou rutinu i hluché neproduktivní okamžiky. A bylo to chytré rozhodnutí. Jde proti obecnému trendu dnešní doby vyhýbat se rutině a nudě, vše urychlovat, lakovat vše narůžovo a vyvolávat iluze.... Právě tahle rutina způsobuje, že je osmihodinový dokument tak vtahující. Tvůrčí proces je odlehčen jednoduchými vtípky (Ringo: "I've farted. I thought I've just let you know."; George Martin: "Thank you."), kouzelnými rodinnými okamžiky (stydlivá Heather), diskuzemi o různých událostech, čtením bulvárních článků o sobě samých..., občas se na něco/někoho čeká, po x-té se zkouší jedna a táž skladba nebo se prostě jen tak blbne... Máme pocit, že jsme tam s nimi. Blíž už jim být bohužel nemůžeme.___ 6. V jedné z vrstev dokument nenásilně připomíná, jak se některé narativy ve společnosti neustále vrací: V jedné fázi vzniku Get Back slyšíme poněkud jiný text, než ten o sladké Lorettě Martin, na který jsme zvyklí. Namísto něho slyšíme rasistická slova o Pakistáncích, kteří berou lidem práci, čímž Paul sarkasticky narážel na (tehdy nedávný) projev konzervativního politika Enocha Powella, kritika členství Velké Británie v Evropské Unii a zapáleného bojovníka proti migraci. Povědomé...___ Dalo by se pokračovat. To cut the long story short: Je to celé fascinující a jako spokojený fanoušek žádám 60-hodinový director's cut..! () (méně) (více)
Šest hodin ve výjimečné společnosti, ve výjimečné chvíli jejich společné hudební cesty, plné tvůrčích okamžiků i slepých uliček se základy pro jedno dobré album a jedno budoucí legendární. Výjimečná atmosféra, která se nemůže nikdy opakovat. Kus práce týmu Petera Jacksona. Krásné večery s hudbou, která je úzce přirostlá k srdci, s lidmi, které je radost skrze tento film blíže poznat po všech knihách, dokumentech (Antologie apod.), rozhovorech, článcích, youtube videích a koncertě sira Paula v Praze. ()
Zdlouhavá neuvěřitelně nezáživná podívaná, která má k dokumentu daleko jako já ke zlaté medaili z olympiády v krasobruslení. Informací a nějaké grafiky k tomu a snaha dělat cokoliv kreativního ve filmu je nulová. Sem tam nějaký text a jinak hraní, cvičení, přemlouvání, plahočení a únavné opakování. Tohle byla super příležitost přiblížit jednu z nejzajímavějších věcí v dějinách hudby i byznysu. Místo toho máme nesetříhané, hezky restaurované záběry o hovně. Pro fanoušky asi orgie. Ale v ostatních případech totální zbytečnost. ()
Galerie (6)
Zajímavosti (3)
- Zároveň s tímto seriálem vyšla i stejnojmenná kniha s přepisem dialogů a s fotografiemi z natáčení – přímo ze záznamu nebo nafocené Lindou McCartney a Ethanem Russellem. Kniha je i v českém překladu. (Murina)
Reklama