Režie:
Steven SoderberghScénář:
Steven SoderberghKamera:
Steven SoderberghHudba:
Cliff MartinezHrají:
George Clooney, Natascha McElhone, Viola Davis, Jeremy Davies, Ulrich Tukur, John Cho, Elpidia Carrillo, Michael Ensign, Morgan Rusler, Jude S. Walko (více)Obsahy(1)
Budoucnost, asi za 100 let. Osamělý psycholog dr. Kelvin přemýšlí a reflektuje všechny okolnosti, jež vedly ke smrti jeho manželky. Je ale vyrušen naléhavým vzkazem Gibariana, starého přítele, který je kdesi daleko na vesmírné expedici u planety Solaris a přes videozáznam žádá Kelvina, aby přijel a pokusil se objasnit záhady, ke kterým na stanici dochází. Ale po příletu na stanici doktor zjistí, že Gibarian spáchal sebevraždu a další kolegové jsou paranoidní a na pokraji sil. Kelvin se ocitá v propleteném a velmi podivném zajetí vlastních myšlenek, nezodpověditelných otázek a pochybností. Je pod extrémním tlakem emocí a vizí, které se všechny nějak dotýkají vztahu k manželce, která se mu zjevuje, aniž by věděl, zda je skutečná, mrtvá anebo je to jakýsi klon, který vytvořilo jeho podvědomí? Může se oživit a změnit minulost? Může znovuobjevit ztracenou lásku?
Podkladem k filmu Solaris se stal stejnojmenný a světoznámý sci-fi román Stanislawa Lema, který zfilmoval v r. 1972 slavný Andrej Tarkovskij. Námět je výzvou pro režiséra Soderbergha (získal Oscara v r. 2000 za Traffic) a hollywoodskou produkci v čele s Jamesem Cameronem, aby znovu prozkoumali a objevili svět planety Solaris a v emotivním oparu milostného příběhu se pokusili objasnit záhady kolem vesmírné expedice. Příběh Solaris sleduje tři světy: jedním je Solaris, druhý je minulost - svět na Zemi a třetím světem jsou sny a představy dr. Kelvina. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (399)
Pro mě dost neuchopitlný film, ze kterého se mi první vybaví hudba. Moc se mi líbila. Celou dobu v podstatě skoro ve stejném duchu, přesně dotvářející atmosféru snového příběhu opuštěné vesmírné stanice na konci všech konců. Psychiatr v podání Clooneyho odjíždí na vesmírnou stanici u planety Solaris. Zde se dějí zvláštní věci, které osadníky uvrhávají do depresí a nejistoty. Planeta má na lidi ze stanice zhoubný vliv. Zhmotňují se jim jejich myšlenky. Většinou dávno do minulosti zasunuté příběhy a události. Také psychiatrovi se znovu otevře dávná rána. Zhmotní se mu jeho mrtvá žena. Skrze tuto projekci se snaží změnit co zkazil, ospravedlnit se sám před sebou. Chytá se tak do pasti vlastní viny, kdy je schopen svým vlastním představám připsat reálný statut. Postupně se zamotává do sítě nejasností ohledně zhmotněných lidí a zoufalé snady změnit nezměnitelné. Film nespěje k žádnému konkrétnímu konci a je psychologickou studií zraněného muže, který prohrává sám se sebou. V jistých momentech poměrně filosoficky pojatý film dotýkající se otázek boží existence. Zajímavě výtvarně řešený. Konec příběhu mi svým významem unikl, přesto velice sugestivní a hypnotické dílko, po kterém jsem docela dlouho čuměl a nevěděl co se děje. ()
Kniha byla 2x zfilmovaná. Mohla by sloužit jako učebnicový příklad přístupu k filmu "tehdy" a "dnes". Tarkovskij využil osu příběhu jako základ k vyjádření vyšších myšlenek a postojů jež lze jen velmi ztěžka formulovat. Současné zpracování využilo důmyslný děj k pseudo-psychologické sci-fi podívané. Osobně mám blíž k přístupu Tarkovského, ačkoliv je to občas "nadlouho". ()
Tak nějak jsem to asi nepochopil. ()
Za mě krapánek lepší,jak starší sovětský bratříček. 30 let je zkrátka znát. ()
A tak to tam plácnem :-). Myslím si, že je tento film dosti nedoceněný a spousty lidí ho odsoudilo ba i nepochopilo! Jak ale vnímáme život, lásku a vše kolem nás? A chcem si zvolit krásný sen, nebo realitu? Do toho všeho geniální hudba a výtečný vizuál, na tu dobu určitě! Není to jako úplně dokonalých 5, ale jde si to hrdě a rozumně za svým!!! ()
důležitý důkaz že i v hollywoodu můžou vnikat filmy formálně i obsahově originální...Tarkovsky přece nemůže mít monopol na Hloubku :)...navíc Natasha McElhone je prostě krasavice ()
Atmosféra výborná a krásne melancholická, viacerí tu spomínajú, že film je nudný, až uspávajúci, u mňa to našťastie neplatilo (pozeral som to okolo polnoci a oči mi ani nemrkli). Aj herci sú vybraní veľmi dobre, ústredná dvojica s ďalšími dvoma vedľajšími postavami ma svojím hereckým prejavom príjemne prekvapili (predovšetkým Natascha McElhone a jej hranie očami). Žiaľ, celý snímok je až príliš zjednodušený a zostáva po ňom divná pachuť v ústach a na konci celý film vyznieva do prázdna. Film naznačuje predovšetkým otázku týkajúcu sa odpustenia medzi dvoma ľuďmi a odpoveď na ňu (pre mňa dosť neuspokojivú) predloží v závere filmu, takže celkovo nie je veľmi nad čím uvažovať. Mal som totiž pocit, že film sa hrá na niečo, čo nie je, skúsim si to ale pozrieť ešte raz a snáď si všimnem niečo, čo mi uniklo (lákajú ma k tomu päťhviezdičkové hodnotenia užívateľov, ktorí vedia o čom hovoria). Každopádne, ide o zaujímavý počin a som rád, že Soderbergh sa aspoň pokúsil o niečo úplne iné, ako sú ostatné filmy US produkcie (aj keď mal k dispozícii kvalitnú filmovú aj knižnú predlohu). S týmto filmom to teda vidím tak, že ak sa človek naladí na tú správnu vlnu a nechá sa unášať príbehom a hudbou dokonale sadnúcou k tomuto snímku, bude sa mu to veľmi páčiť, ak však pri sledovaní nenájde to, čo sa mu zdalo, že film ponúka a nakoniec zistí, že to tam nie je, môže sa aj trochu naštvať. U mňa 6/10; či je toto hodnotenie adekvátne kvalite filmu, neviem posúdiť. ()
Co to jako má být tohle?? Ani na jednu vteřinu jsem se nedokázal vžít do děje. A jestli si někdo myslí, že to dokoukám, abych přišel na to o co tu vůbec jde. Tak to ne. ()
Ufff.... Tohle bylo peklo dokoukat. Těžká nuda, kde se za celou dobu nic zásadního neděje. ()
Uspávací sci-fi. Jen pro ne/definovanou menšinu diváků. ()
Podivně televizní, nevyužité, suché, nedotáhlé. Flahbacky mě nudily. Clooneymu jsem to nevěřil, Natascha Mcelhone byla dobrá volba. ()
Za soundtrack a za to, že to George zkusil v jednom z nejnudnějších sci-fi filmů a nic se mu nestalo, škoda že to po té mírně napínavé atmosféře nějak zajímavě nevygradovalo. Hrozný konec! ()
Jde zde více o drama než o sci-fi, což mnozí lidé asi nepochopili. Každé ticho i obraz má svůj význam, hranice reality a snu jsou neostré, vše se zdá být snem, ať už noční můrou či krásným snem, ze kterého se nechcete probudit, ztělesněním touhy splynout a být znovu nablízku milované již jednou ztracené osobě. To vše umožní divná planeta, která vybere něco zásadního z mysli člověka a jako psycholog spustí znovuprožívání a možnot řešení problému, který má dotyčný člověk v sobě ukrytý, ale řešení se zdají být život ohrožující, vesměs destrukivní, pro lidi nestravitelné, neumožňující jim dále pokračovat v životě. Cloonyho postava se snad dokázala smířit, ale přežil to? Či přežil sám sebe? Nebo:láska obou osob přežila jako nesmrtelná, nezničitelná? ()
Clooney polovinu filmu zírá. Jen tak, někam. A já polovinu filmu zírám do mobilu a modlím se za rychlý konec. Ale ono se to strašně vleče... A navzdory omalovánkovému sci-fi prostředí a papírově zajímavým postavám je to prostě jen ukecaná kondenzovaná nuda. ()
Kočkopsoidní adaptace s nesympatickým hereckým obsazením perfektní knížky. Kdo ji četl, doporučuji se na tento film nedívat. ()
Soderbergh se (nejen) kratší stopaží snažil přinést Solaris širšímu publiku a ač nemůžu říct, že by byl zcela neúspěšný, tak tímto krokem sebral filmu jednu z jeho nejsilnějších vlastností. Tarkovského pomalý styl vyprávění, který někoho může nudit, totiž má svůj význam a pomocí pomalu budovaného napětí tak autor dosáhl, že se divák nestává pouhým pozorovatelem dění na stanici, ale společně s hlavním protagonistou se stává jeho přímým účastníkem a to od jeho počáteční skepse (která u Soderbergha prakticky chybí), až ke konečnému uvědomění - v originále se Kelvin poprvé setkává s náznakem, že se děje opravdu něco zvláštního asi po hodině (a k samotnému zjištění přije ještě pozěji), Soderbergh to odbyl asi v 15. minutě. Díky tomu i samotný závěr, kdy Tarkovskij dovolil konečné pochopení pouze divákovi, ale ne již hlavní postavě, na mě působí daleko silněji, než Soderberghův závěr, kdy ke stejnému konci dovolil dojít i Kelvinovi. Zajímavé také je, jak se Soderbergh skoro vůbec nezajímá o samotnou planetu, která je v podstatě příčinou všeho. Celkovému dojmu z filmu nepomohly ani vedlejší postavy Gordonové a Snowa, které mě ve většině scén spíše otravovaly, než aby samotnému příběhu nějak pomáhaly. Na druhou stranu musím říct, že samotný pokus s částečnou změnou jistých pasáží filmu beru spíše jako kladnou stránku (ač se tyto změny podle mě ne vždy úplně povedly), protože je aspoň vidět, že se Soderbergh snažil filmu dodat více osobitosti a na film tak nemůžem pohlížet pouze jako na kopii, ale opravdu jako na Soderberghův vlastní film. PS: Jen by mě zajímalo, jak by originál vypadal, kdyby Tarkovskij měl stejné technické prostředky. ()
Hlavní myšlenka skvělá ( ovšem nic nového), jenže zpracování otřesné, nemohla jsem se dočkat konce - nekonce. Po prvních deseti minutách vám je jasné, že Soderbergh přecenil svoje schopnosti. Jak říkám - mělo to být jakési poselství novodobého duchovního chápání světa, času, "Boha" a namísto toho - sračka. ()
Před filmem zvědavý, při dívání znuděný a po filmu šťastný, že skončil – to je Solaris. ()
Cloony je sice fajn, ale fakt jsem nečekal, že se na to budu muset dívat na 3-krát, protože jsem u toho pokaždé usnul.. Hrozná blbost.. ()
Lemovu knihu jsem nečetl, ale rozhodně si ji přečíst chci a Soderberghova adaptace mně k tomu posunula zase o kousek blíže. Když se oprostím od neznalosti knižní předlohy, zůstává mi v hlavě hluboká stopa po Soderberghově adaptaci hlavně v rovině citové, kdy režisér jedinečným způsobem za pomocí precizně poskládaných flashbacků a odzbrojujícího Martinezova elektrosyntetické melancholie pomalu rozkrývá, jak to mezi Nataschou a Georgem vlastně bylo a to celé na půdorysu hlavní vědeckofantastické dějové linky jménem SOLARIS. Planeta, jejíž působení si pohrává s lidskou psychikou až do té míry, že jí vytvoří iluzi tak silnou jak reprezentuje právě Clooneyho postava, je v příběhu všudypřítomná, na to Steven velmi správně nezapomněl a navíc přidává svůj komorní minipříběh, který do esteticky a citově chladné vesmírné stanice vnáší lidský a v mnoha ohledech bolestivější rozměr. Solaris mi za 14 dní v hlavě uzrál a měním na plnou palbu. 100% ()
Reklama