Režie:
Jan ŠvankmajerScénář:
Jan ŠvankmajerKamera:
Svatopluk MalýHudba:
Zdeněk LiškaHrají:
Jiří AdamíraObsahy(2)
Sedmdesát tisíc koster v jednom filmu. Krátký snímek Jana Švankmajera. Švankmajerova černobílá obrazová koláž zachycuje místo, které je samo o sobě poněkud mrazivé a které nebylo třeba zvlášť filmařsky dotvářet – kostnici v kostele Všech Svatých v Sedlci u Kutné Hory, založenou roku 1870. Sedmdesát tisíc lidských koster, většinou obětí epidemie černého moru z roku 1318, upravených řezbářem Františkem Rintem do zvláštních ornamentů, lustrů atd. se ve filmu objevuje v ironickém kontrapunktu s komentářem průvodkyně mimo obraz, který byl pořízen při návštěvě dětí, a filmu tak dodává absurdní surrealistický nádech. (Česká televize)
(více)Recenze (82)
I hle, švankmajer, tentokráte neanimujíce, neb nemá proč, protože záběry na lebku, v jejíž očním důlku prohání se šnek jsou příjemně bizarně poetické sami o sobě a to vůbec nemluvím o záběrech na různorodě poskládané kosti za doprovodu zpěvu jakési lepé ženštiny, kdy například text písně v jednu chvíle zní mimo jiné: "..Něco hezkéého, něco prostéého, něco krásnéého, něco vhodnéého.. " ()
Úvodní komentář asociuje školní výklad ukrutně nezajímavé látky, ale ty obrázky…! Když kupříkladu kamera pomalu sestupuje do kobky s psychedelickými prostřihy na trouchnivějící lebky, mno, příjemné pocity to ve mně nevyvolávalo, což jistě ani nemělo. Švankmajer se projevil jako výsostný cynik, když k zběsile nasnímaným a ještě více zběsile sestříhaným záběrům na lidské kostry, nechává hrát píseň se slovy „je to krásné, je to něžné“, naprosto nekorespondující se znepokojivostí toho, co vidíme. Žaludek se mi zvedal tak jako tak. ()
Taková malá exkurze a jedna vskutku bizarní sbírka, tam bych nešel, hlavně tedy večer ani za těch 50kčs. Jde sice opět o osobitý a svým způsobem působivý filmeček ale jinak zas ničím vyjímečný. Existují dvě zcela rozdílné verze, ta o něco lepší je s Liškovým psycho hudebním doprovodem, tuším že tam byl ze začátku, také nějaký mluvený komentář, druhá je suchopárnější, žádná hudba, ovšem zas komentář od jedné fiktivní průvodkyně, který stál také zato. Za obě 3* ale i tak radši *animaci*. Je to slabší Švankmajer, tohle určitě nedalo takovou práci:-) ()
Jednou tam musíme všichni. A tím nemyslím umřít, ale na exkurzi do Kutné Hory. Švankmajer to chápe a tu smutnou pravdu nám připomíná ve vší její krutosti. ()
Prach jsi a v prach se obrátíš... Nebo se můžeš stát součástí působivého posmrtného společenství. Protože tohle dávné dílo knížat Schwarzenberských je ve své podstatě dílem hluboce lidským a v historické realitě vlastně i dílem velmi dojemným a k ostatkům předků přeuctivým.. . . . A pohled J.Š. ? Samoúčelná hříčka? Nebo magické podobenství o věčné pomíjivosti a pomíjivé věčnosti věcí lidských? . . . Každopádně ta surreálná poetika morbidnosti vyvolává emoce a d.m.s.n. o to víc v dobách natočení svou neobvyklou formou tenhle filmek budil oprávněnou pozornost. (Má vlastní zkušenost! :-) No, dnes už je divák zvyklý na ledacos, že... Každopádně - jistotu můžeme mít jedinou - na naše kosti se žádné školní, závodní, družstevní ani stranické a vládní delegace jezdit dívat nebudou... ;-) - - - P.S. Snad jen ještě - pro ty, pro které je tenhle film i jakýmsi dokumentem: http://www.sedlec.info/kostnice.htm - - - - - (Poprvé viděno kdysi dávno v brněnském FK, repete pak 21.3.2009 v cyklu "Zlatá šedesátá" na ČT2, komentář zde jako dvacátýsedmý - 22.3.2009) ()
Osobitý dokument Jana Švankmajera, který (na rozdíl od jeho předchozí a rovněž následující tvorby) postrádá kombinaci filmové a výtvarné tvorby, jednotu reálna a fikce a vypointovaný příběh; na druhou stranu však je to tvorba se zjevným mistrovým rukopisem, zejména co se týče hry s divákem: zajímavá kamera, zběsilý střih, komický komentář. A "zapadající" hudební doprovod: "...jak namalovat něco hezkého... něco prostého... něco krásného... něco vhodného...." Vizuálně působivý dokument o sedlcké kostnici v režii mistra Švankmajera. ()
"Roku 1870 byla na objednávku knížete Schwarzenberka dokončena kostnice kostela Všech Svatých v Sedlci u Kutné Hory. Deset let pracoval na její výzdobě řezbář z České Skalice František Rint se ženou a dvěma dětmi. Většina kostí pochází z roku 1318, kdy Kutnou Horu postihla epidemie černého moru. Odhaduje se, že František Rint k výzdobě kostnice použil 50 - 70 000 lidských koster." P.S. Mráz se na mých zádech tentokrát dokonale vyřádil. ()
Tak po projekci na velkém plátně, v kontrastu ostatních Mistrových děl, doplněných jeho přítomností a okomentováním, snižuji u kostnice s čistým svědomím známku o dva stupně a nyní už je mé hodnocení snad adekvátní. (FNR Písek 2009) ()
"Kostnica" - latinsky osárium, alebo karnárium, taktiež karner nazývaná... Jednou z najznámejších stavieb tohto typu vo svete je kostnica v Kutnej Hore. Bola dokončená v roku 1870 majstrom Františkom Rintom z českej Skalice. Použil na jej realizáciu viac ako päťdesiat tisíc ľudských kostier, ktoré prevažne pochádzajú z obdobia okolo roku 1318, kedy tam vrcholila epidémia čierneho moru. Zhruba o sto rokov neskôr natočil Jan Švankmajer o tomto bizarnom objekte krátky čiernobielý atmosferický dokument. Nie je to špatné. No od človeka, ktorý bol priekopníkom horrorovej kinematografie v socialistickom československu, by som čakal predsa len o niečo viacej. ** ()
Kdyby sedlecká kostnice neexistovala, Jan Švankmajer by si nejspíš brzy vymyslel podobnou. Leckterý divák totiž může stejně mít pocit, že k tomu došlo. Nicméně film je zajímavě morbidní a věřím, že jeho atmosféra vystihuje atmosféru místa. ()
Unikátní dokument. ()
Verze bez prý zábavného komentáře průvodkyně. Tohle je nějaký umění? I tak zajímavý objekt jako je Kostnice dokázal Švankmajer natočit stylem, kdy se po pár minutách modlíte, ať už to skončí. Zběsilý, absolutně zbytečný střih (roztěkanost jako v očích školáků mu nežeru) , nesnesitelný hudební doprovod, přehnaná stopáž a přímo brutální nuda. Ale čekal jsem, že tahle sračka bude mít na csfd aspoň 90%. ()
pár zajímavých záběrů na hromady kostí, které však stihnou i během těch deseti minut zevšednět... jinak jde o morbidně disharmonický krátkometrážní film s nepříjemným hudebním doprovodem a koneckonců i obsahem... a i přes svou krátkou stopáž až moc dlouhé... 40% ()
Skvělý nápad těžící z kontrastu nudného a tupého školního výkladu a toho, co se odehrává ve vizuální rovině. Zdánlivě zpackaný dokument, ve skutečnosti vrcholně promyšlené dílko pohybující se mezi morbiditou a inteligentně drsným humorem. ()
Viděl jsem verzi s úvodním komentářem a hudbou. Tentokrát Švankmajer slíznul smetanu za nic. Kostnice je sama o sobě naprosto mrazivé atmosferické místo. Takže 3 hvězdičky za morbidní formu umění, ale ne za režii. Možná bych hodnotil jinak znát původní zvukový doprovod, ale i kdybych ho ted měl k dispozici tak si Kostnici už stejně znova nepustím. ()
Světový unikát pod ochranou svérázné průvodkyně, která stáhne o padesát korun každého, kdo se jen pokusí sáhnout na toto až bizarní umění, které zachycuje mistr svým typickým, uměleckým způsobem. Koukají se na Vás, byli to lidé, jako Vy. Dnes už to jsou jen ozdoby. ()
V Sedlecké kostnici jsem byl. Byl to zajímavý zážitek... tenhle film mi kazila naprosto otřesná jazzová nebo jaká odrhovačka, u které se mi nechce věřit, že ji napsal Liška. Nejlepší sekvence je dle mého cross-cutting prakticky na začátku filmu. ()
Nemám rád Švankmajerovu tvorbu, hnusí se mi. Připadá mi jako záliba ve zmaru, prázdnotě a nesmyslnosti. a to ne jen proto, že tento snímek je zrovna o kostnici. Ono je taková všechna jeho tvorba, a´t už má jakoukoliv formu... ()
Čelní srážka Švankmajerovy imaginace s žánrem naučného dokumentu. Ani bych se nedivil, kdyby úvodní suchopárný komentář byl jen drobným ústupkem soudruhům. A ta neuvěřitelná písnička, která tvoří hudební doprovod, to je kapitola sama pro sebe. Kdo neuslyšel, neuvěří! ()
Český surrealista Švankmajer oživuje už roky zdejší filmařinu. Tohle je krátká ukázka jeho vidění problematiky kostnic. Sluší se vůbec, aby lidstvo existovalo, když jeho smysl je tak bezvýznamný? Nač by bylo lidstvo třeba Bohu? Nebo vesmíru? ()
Reklama