Scénář:
Bráulio MantovaniKamera:
César CharloneHrají:
Alexandre Rodrigues, Leandro Firmino, Matheus Nachtergaele, Phellipe Haagensen, Seu Jorge, Jonathan Haagensen, Douglas Silva, Alice Braga, Gero Camilo (více)VOD (2)
Obsahy(1)
Cidade de Deus je nejstarší a nejnebezpečnější slum Ria de Janeira, nejbolavější místo metropole karnevalů. Buscapé se zde narodil, aby žil, místo toho je však zavlečen do světa, v němž se jeho nejlepší kamarádi místo s hračkami baví s nabitými pistolemi. Snaží se zoufale zůstat stranou děsivého násilí, které zachvacuje jeho přátele a mění je v mladistvé zločince zabíjející se navzájem kvůli obchodu s kokainem, z nenávisti i z pouhého rozmaru. Před Buscapéovýma očima se chudá čtvrť v průběhu tří dekád - od 60. do 80. let - proměňuje v dýmající bojiště, na kterém si ozbrojené gangy s šokující lhostejností vyřizují své účty za bílého dne. Buscapé vidí umírat nevinné i ty, které obdivoval a miloval. Jedinou jistotu ve světě každodenního krvavého násilí pro něj začne představovat fotoaparát, kterým začíná dokumentovat městskou džungli kolem sebe. Začíná chápat, že přežít může jen útěkem do normálního světa - za hranice čtvrti, kterou má rád jako svůj domov, ale kterou nenávidí jako hrob nevinnosti, naděje a lásky... Fernando Meirelles debutuje strhujícím dramatem inspirovaným skutečnými osudy. Vyprávění o dospívání ve stínu smrti připomíná formální brilancí filmy Quentina Tarantina či Martina Scorseseho. Syrovou autenticitu zvyšuje obsazení neherců a skutečných obyvatel slumu do řady hlavních rolí. Snímek si získal mezinárodní uznání včetně devíti ocenění na MFF v Havaně a ceny Vision Award na MFF v Torontu. Byl úspěšně uveden na řadě mezinárodních festivalů. Získal nominaci na Zlatý glóbus jako nejlepší zahraniční film roku a jeho režisér byl oceněn nominací na Evropskou filmovou cenu Felix. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (1 003)
Město bohů je mimořádný film především svým obsahem, když vykresluje bídu slumu na předměstí Rio de Janeira a obrovskou zločinnost, která v této oblasti existuje. Je natočený podle skutečnosti. V minulosti byl problém chudinských čtvrtí ještě větší. Nechvalně proslulé eskadry smrti (EM) mají svůj původ právě v Brazílii a tato zkratka pochází z názvu motorizovaných policejních brigád, jejichž příslušníci v 60. letech nelegálně masakrovali členy dětských gangů na předměstích brazilských měst. Kladem filmu je moderní střih, dobrá kamera, scénář i výkony v Evropě naprosto neokoukaných herců. Nic zásadního filmu nelze vytknout. Celkový dojem: 95 %. ()
Chcete poznat jinou kulturu? Chcete poznat jinou mentalitu? Chcete pravdivý příběh, ze kterého naskakuje husí kůže a běhá mráz po zádech? Pusťte si Město bohů. Film je drsný, ale neutápí se v brutalitě takovým způsobem, aby nás šokoval spoustou krve. On chce šokovat svým obsahem a krvavé scény jsou vždy natočeny tak, že i přes jejich sílu zůstává kamera v jiném úhlu pohledu a divák nesleduje jen obyčejná jatka. Sleduje neskutečně silný příběh obětí podsvětí v brazilském Rio de Janeiru. Příběh mladého chlapce ze slumu, který se touží stát fotografem, ale stojí na šikmé ploše a od jeho útlého dětství má kolem sebe jenom násilí. Dokáže se chopit svých snů, nebo se dá na dráhu krádeží a zabíjení? Snímek je natočen velice originálně, některé záběry jsou skutečně geniální a hudba v rytmu brazilské samby byla moc pěkná a stylově podbarvuje celý film. ()
Svou strukturou připomíná Město bohů Scorseseho mafiánské opusy nebo Leoneho Tenkrát v Americe, akorát zasazené do exotičtějšího jihoamerického prostředí. Zdejší exteriéry nejsou sice tak temné, vždyť „slunce svítí na všechny“, atmosféra je tu přesto mnohem divočejší. Vrtkavá hranice mezi životem a smrtí o sobě dává dennodenně vědět, umírají nevinní i prokletí, děti i dospělí. Meirelles si pohrává s vizuální stránkou, občas si odskočí do minulosti, libuje si ve flashbacích, nabízí nám několikerý pohled na stejnou situaci, přičemž teprve při tom posledním uvolní dějový tok. Kamera švenkuje ze strany na stranu, předvádí okázalé jízdy, barevné filtry přesně vystihují náladu na plátně a když dojde na střelbu, je to slyšet. Město bohů není o postavách, je samo o sobě, o jednom místě, kterému se každý rozumný člověk vyhne mílovým obloukem. A žádný rozumný člověk jistě neodmítne příležitost nahlédnout do jeho nitra z bezpečí domova. 90% Zajímavé komentáře: zputnik, meave, Vitason, AZbest, Gardenboy ()
Největší vizuální pecka tohoto roku v našich kinech.Jak se tady píše atmosférou mi to nejvíc připomíná Amores peros a trošku taky Než se setmí.Film který byste museli vidět alespoň pětkrát aby vám neunikl žádný detail.Úžasné výkony hlavních i vedlejších dětských (ne)herců.Někde je vidět že se režisér inspiroval stylyScorseho, Tarantina a Ritchieho ale na výsledků to není naštěstí vidět moc není.Film který se vám zakoření hluboko pod kůži(a zůstane pod ní i když chytnete lepru :)). ()
Neuvěřitelný, působivý, krutý a pravdivý. Takový je film Město bohů. Zobrazuje Rio de Janero tak, jak ho turista nemá šanci poznat. Na konci přichází silná katarze v podobě dětského gangu, který odpraví Malého Zeé jeho vlastními zbraněmi, které jim dal. Pro nás Evropany asi nepochopitelná věc, jak může dítě zabít bez sebemenších zábran či výčitek svědomí, ve slumu v Riu denní realita. ()
Galerie (56)
Photo © 2003 Miramax Films
![Město bohů - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/159/940/159940963_04fb5d.jpg)
Zajímavosti (23)
- V scénkach, odohrávajúcich sa v redakcii novín, hrajú niektorí členovia filmového štábu. (chesterko)
- Od roku 2003 bolo v 4 sériách vytvorených ešte 19 dielov minisérie Mesto ľudí (od 2003). Tá ako spin-off nadväzovala na krátky film Golden Gate (Palace II) (2002), ktorý vznikol pred Mestom Bohov, a sčasti aj na "veľký" film. Taktiž zobrazuje túto štvť a jej chudobu, aj keď už obsahuje menej násilia. (genetique)
- Pro režiséra Fernanda Meirellese bylo natáčení obrovským paradoxem: "Natočil jsem film o násilí a chudobě, ale samotné natáčení se ukázalo jako nejšťastnější rok mého života. Místo toho, abych se v saku a kravatě potil na nudných schůzkách s marketingovými manažery a kreativními řediteli, stál jsem v kraťasech ve slumu a hrál si s dětmi. Jejich spontánní nadšení bylo neuvěřitelně nakažlivé. Favely jsou krutá místa, ale právě proto si tam lidé víc umějí vychutnávat život. Osmnáctiletí mladíci beze stopy hořkosti říkaji: 'Vím, že mi už zbývá jen pár let života, tak ať stojí za to.' Není divu, že z favel vycházejí ty nejlepší školy samby. Jsou to ty nejryzejší projevy štěstí z prostého faktu, že jste pořád naživu." (NIRO)
Reklama