Režie:
Giuseppe TornatoreScénář:
Giuseppe TornatoreKamera:
Blasco GiuratoHrají:
Philippe Noiret, Enzo Cannavale, Salvatore Cascio, Leo Gullotta, Isa Danieli, Pupella Maggio, Agnese Nano, Tano Cimarosa, Jacques Perrin, Brigitte Fossey (více)Obsahy(1)
Film má dvě časové roviny. Úspěšný filmový režisér si při zprávě o smrti starého vesnického promítače Alfreda vzpomíná na své dětství. Na pozadí poválečné bídy se rozvíjí vztah mezi malým Totem, neodbytně přitahovaným tmavým sálem kina a promítací kabinou (s hučícími praskajícími stroji, paprsky světla rozptýlenými v prachu, převíječkami a prázdnými cívkami rozvěšenými po zdech), ve které kraluje Alfred, zastupujíci mu autoritu otce, nezvěstného od války. Dospívající Toto se Alfredem nechá přemluvit k odchodu z vesnice, aby rozvinul svůj talent. Když se po letech vrací na pohřeb, stařičké kino je právě bouráno a dojatý Toto si promítá film, sestavený ze scén polibků, které musel Alfred na příkaz místního farářa vystřihovat, aby je teď odkázal svému příteli a žákovi. Svěží, divácky vřele přijatý film nesklouzl do sentimentality, ale s přesně dávkovaným sentimentem nostalgicky evokuje dobu, v které kino bylo pro vesničany jediným kulturně-společenským zážitkem. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (374)
Vynikajúci a výborný dojímavý film. Výborne vybrané postavy a herci, ktorý hrajú Salvatoreho. Detské časy Salvatoreho sú krásne a veľmi vtipné. Čas lásky je zas inšpirujúci a na zamyslenie. Je dosť veľký rozdiel v tom akú verziu filmu si pozriete z dôvodu, že každá v človeku zanechá iný pocit. Verzia SE: 124 min je skôr vzťahovou verziou medzi Salvatorem a Alfredom. Teda konkrétne Alfredo bol na pozícii mentora a náhradného otca. Táto verzia nakoniec asi zrejme zanechá lepší pocit v človeku a mne sa viac páčila. Verzia 155 min je úplne iná ako už spomínaná verzia 124 minútová z dôvodu, že ide hlavne o vzťah hlavného hrdinu k jeho láske. Dozviete sa aj všetko čo sa dialo na pozadí príbehu a to niekoho môže dokonca aj sklamať a bude velebiť (ako aj ja) viac tú skrátenú verziu. Treba pochopiť, že tento svet funguje tak, že ak chcete niečo dostať tak musíte niečo iné obetovať, alebo sa tomu menej venujete. Každý má obmedzený čas. Obe verzie sú pekné a zaslúžia si maximálne hodnotenie, ale jedna si ho zaslúži viac. Plus aby som nezabudol úžasná a krásna hudba... už len s tej hudby je do plaču. ()
Nedokáži se rozhodnout, jestli tu větší prim hraje slovo nostagie nebo kýč. 9/10 PS: Proč mám pocit, že se tu mocně inspirovali Pelíšky? Venkovní promítání, Proletáři všech zemí apod. ()
Ups, žádná sláva. První polovina filmu je dokonalá - malý uličník Toto, jeho přísná matka a shovívavý Alfredo, dojemný příběh. Jenže pak Toto vyroste a s tím se vymění i herec, a najednou je konec, dojemný příběh vystřídá nuda, film drží pohromadě jen díky Noiretovi. Totův vztah k Elen je předvídatelný, nezajímavý a hlavně až neskutečně sentimentální. Trocha sentimentu samozřejmě neškodí, ale když je ho moc a režisér ho nezvládne, je to špatně. Konec je pak už jen režisérova vypočítavost (heh, nechápu, co na tom všichni vidí). A co mě udivilo nejvíce, byla Morriconeho hudba - typický nasládlý průměr. Škoda - za první polovinu filmu bych v klidu dal 5*, jenže to by druhá polovina nesměla vypadat tak, jak vypadala. ()
Vidieť tento film a zomrieť.... Filmová pocta láske, priateľstvu či filmu ako takému. Krásne, dojímavé, zlaté. Nepamätám sa na detského herca, ktorý by podal tak sympatický výkon ako predstaviteľ malého Tota. 10/10 ()
Nevím, ale vždycky budu milovat filmy, které mají přes 2,5 hodiny a jejich tempo vyprávění je velice pomalé. Tak jim i odpustim pár nedostatků a pár míst koketujících s nudou. Přesto bych si dovolil to doporučit všem, kteří mají rádi citlivý příběh o vztahu mladého kluka s mentorem. ()
Trochu příjemného kýče nikdy neškodí... čtvrtá hvězda je v tomto případě pouze a jenom za Phillippa Noireta... ()
Melancholická vzpomínka na jedno malé kino v italské vesničce. Italský dabing je pohromou pro film (alespoň pro mě). Nic převratného kromě citově vydírajícího konce. Zklamání. ()
Bohužel jsem viděl director's cut, teď nezbývá než zapomenout a za pár let kouknout na cinematic verzi. ()
U tohoto filmu se to asi už stalo klišém, ale přeci: "Největší možná pocta filmu." ()
Skutecna pocta filmu, tento snimek. Prostredi Sicilie je kouzelne, Cinema Paradiso dodava, vcetne rezie neuveritelnou atmosferu ( v tom byli italove vzdy mistri ). Velmi citlivy film o zivote kluka a jeho vztahu k biografu, pratelstvi k Alfredovi a lasce v italskem zapadakove. Vyborne herecke vykony, skvela rezie a hudba delaji z tohoto filmu velkolepe dilo. Mozna by filmu neskodilo, kdyby skoncil Alfredovym pohrbem, i tak si zaslouzi muj obdiv a plny pocet. ()
Poetický, dramatický a veselý film plný životního moudra - povedený od začátku až do konce. Italsko francouzská spolupráce je ve snímku více než patrná, a to já můžu. Film je plný bezstarostného života a radosti, a tak nějak to na vás všechno srší, takže si film v pohodě užíváte. Závěrečná pointa je velmi zdařilá a nápaditá. Co dodat, hudba Morriconeho je jako vždy VIP, malebné prostředí - radost pohledět, herecké obsazení je přímo hvězdné a námět ještě lepší - to vše v jediném filmu. Bio Ráj si právem vydobyl prvenství v oskarovém klání. ()
Nuda k posrání #64. Viz Osvícení. 50% ()
Opravdu krásná a dojemná pocta filmovému řemeslu a návratu člověka ke svým kořenům. Nádherně plynoucí film, který ukazuje, že láska k filmu kvete i v tom nejzapadlejším městečku někde na Sicílii. Krásný exkurz velkou částí filmových dějin a kultury kina obecně. Tornatore je pro mě jedním z velikánů italského filmu a většina toho, co vytvořil je opravdu vynikající a láska s jakou přistoupil k Bio ráji z celého filmu naprosto sálá. ()
Prekrasna nostalgicka jazda do detskych cias a do sveta, kedy navsteva kina bola este Udalostou. ()
47. Zlatý Glóbus za rok 1989 - cena (1) - *Nejlepší cizojazyčný film - Itálie ()
Milý a příjemný film o lásce nejen k filmu. Viděl jsem pravděpodobně tu správnou verzi, protože se mi líbilo,jak se hrdinové chovali. Alfréd v roli mentora byl skvělý a Salvotore se mi nejvíc líbil jako malej kluk, jeho stará verze ve mě evokovala Colina Firtha, nevim proč. Chápu jeho dojetí v závěru, za mnou ale nepřišlo, i přes to uznávám, že mě tenhle příjemnej film nezklamal. ()
Krásně natočený film, který osloví všechny, ale dá o něco více mužské části diváků. Je to díky klukovské poetice, která vládla úvodní třetině, při níž si nešlo nevzpomenout na Malénu. Malý Toto sice nepropadl kouzlu zralé ženy tak, jako Renato, ale svou klukovskou lásku k filmu prožíval stejně intenzivně. Druhá třetina byla v duchu romantiky. I ta patří do života mladého muže. Pro mě trochu slabší pasáž, ale na ni navazující poetika stáří, měla o to větší sílu. Dřív nebo později přijde doba, kdy něco říkat, nebo mlčet, vyjde nastejno. Tak je lepší být zticha. Pravil starý Alfredo. Ano, ale než ta doba přišla, sledovali jsme, jak důležitý je v životě kluka a později mladíka mužský vzor, mentor v podobě otce, děda, strýce. Přestože to bylo jen formou verbálních šťouchanců, výtek a rad, ovlivnil Alfredo Totův život obrovským způsobem. Což vidíme v poslední třetině filmu, kde nastupuje poetika života, prodchnutá nostalgií. Proplachovač očních kanálků, tlumič cyniků, vzor všech konců podobných příběhů. I když jsem si byl jistý tím, co bude na kotouči filmu, dojetí se ubránit nešlo. Ta bezelstná symbolika vytvořila krásný vzkaz. Každý chlapec potřebuje svého Alfreda, aby z něj vyrostl zdravý muž. Bohužel je to dnes tak, jak to je. O to víc je tento film cenný. Stal se z něj i příběh o tom, oč jsme jako společnost přišli. PS: hodnocena standardní verze, jsem si jistý tím, že prodloužení by bylo na škodu. Tohle není Pán Prstenů 😉. ()
Tento film v dospívání zásadně ovlivnil můj budoucí filmový život... ()
Na své cestě životem se člověk tak dlouho dívá stále vpřed, až se jednoho dne začne ohlížet, jakou cestou to vlastně šel. To je prostě věkem. Pak nastane čas vzpomínat a být sentimentální. A o tom je tento film. Já netvrdím, že občas nevzpomínám, na můj vkus až dost, ale tohle je i na mne moc. Řeka patosu, která mne na dvě hodiny zaplavila, podpořená emotívním hudebním doprovodem, by vymáčkla slzy i z žulového kvádru. Po celou dobu jsem bojoval s nutkáním to vypnout, a nevypnul v očekávání, že se něco stane. Nestalo se nic...50% ()
Tak jsem si splnil svůj velký filmový sen a konečně jsem zhlédnul tento jedinečný klenot světové kinematogarfie a to dokonce v Director's cut verzi. Co říci k mým dojmům? Zkrátka nádhera, nádhera, nádhera. Tak krásný, s citem a laskavým humorem natočený snímek se opravdu jen tak nevidí, vlastně je svým způsobem zázrak, že něco tak skvostného a přitom nepodbízivého mohlo být vůbec realizováno. Proto si takových snímků, jako je Bio Ráj, opravdu važme. ()
Reklama