Režie:
Rainer Werner FassbinderScénář:
Rainer Werner FassbinderKamera:
Michael BallhausHrají:
Margit Carstensen, Karlheinz Böhm, Barbara Valentin, Peter Chatel, Adrian Hoven, Günter Lamprecht, Peter Berling, Ingrid Caven, Kurt Raab, El Hedi ben Salem (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Štúdia patologického vzťahu medzi dominantným mužom a submisívnou ženou. Martha je tridsiatnička, žije s rodičmi a všetok svoj čas venuje práci knihovničky. Po otcovej smrti sa ujme starostlivosti o panovačnú matku a odmietne kvôli nej ponuku na sobáš so svojím šéfom. Situácia sa postupne vyhrocuje, matka je stále agresívnejšia a zdá sa, že ju baví dcéru ponižovať. Martha sa preto rozhodne osamostatniť a vydá sa za Helmuta. Avšak Helmut je v skutočnosti surový tyran. Martha si spočiatku myslí, že prejavy despotizmu, fyzické i psychické ponižovanie patria k manželstvu. Keď však Helmut podá v jej mene výpoveď, umiestni matku do ústavu a Marthu uvrhne do domáceho väzenia, je jasné, že ide o vzťah tyrana a obete. Ale čo ak je Martha obeťou z vlastnej vôle a vydáva sa do rúk tyrana dobrovoľne? (oficiální text distributora)
(více)Recenze (29)
Peeping Tom nakonec přežil, v pětačtyřiceti se oženil a takhle to dopadlo. Velmi podobný film je "On" Luise Buñuela - stejně skvělý a děsivý. ()
Jeden z nejlepších Fassbinderových filmů - taková je doprovodná odezva dostupné kritiky a publicistiky - je přeplněn novinkami všeho druhu, z nichž nejproslulejší je kruhový objezd Martina seznámení s budoucím sadistickým manželem. Dílo, které se plně odehrává v dobové současnosti data svého vzniku, se soustředí na okruh několika klíčových postav a jejich dramatu. Podivné konzumistické manýry prakticky všech prostředí, která film divákovi nabízí, vrcholí dobrou partií zdánlivě atraktivního lva salónů s dobrým hmotným zabezpečením. 19. století, které z MARTHY čouhá jako sláma z bot, si vybírá na 31leté mladé ženě svou hrůznou daň. Vybírajíc tak dlouho, až přebrala, platí ztrátou svobody. Mechanismus tohoto "sametového" zotročování je Fassbinderem zachycen do nejmenších podrobností a silně připomíná bojovná díla demokratické protifašistické mezi- i poválečné německé literatury. Divadelní obrazy - tak lze také vnímat jednotlivé scény díla - mrazí a gradují až k tragickému závěru. Při posuzování hereckých výkonů je nutno vzít v potaz specifickou německou hereckou školu, ale také brechtovskou Fassbinderovu inspiraci. Pak teprve plně doceníme dílo, které lze považovat za jeden z posledních výběžků velké filmové vlny evropské kinematografie hraného filmu šedesátých let minulého století. ()
Až se jednou provdám, tak moje manželka bude Martha. ()
Priebeh opisu jedného domáceho násilia, je zároveň prenikavou kritikou spoločnosti, nahrádzajúcou citové vyhorenie, stratu empatie a míňanie sa v komunikácii pohybom v barokovo okázalom prostredí a hromadením vecí. Množstvo filmárskych vychytávok sa zameriava popri vykreslení samotného vzťahu (fascinujúca kamerová jazda prvého stretnutia pohľadov) na pozoruhodné detaily prostredia, v ktorom sa postavy príbehu prevažne vyskytujú (prezdobené interiéry). Fassbinder cez príbeh gradujúcej sadistickej manipulácie ponúka opäť znepokojivé úvahy a otázky. O type žien, ktoré svojím konaním dávajú najavo, že podvedome, napriek precitlivenému vnútru, túžia po despotizujúcej ruke. O reakciách okolia, ktoré nechce porozumieť a zaslepene toleruje tyranov v maske počestných elegánov. Smutne končiaca vzbura v závere je varujúcim výkričníkom voči hladkaniu si kultivovane vzdelaného ega, ktoré, na základe zdania o pochopení problémov blížnych, nevedomky prispieva k ruinovaniu ich životov. ()
Další skvělé drama, velikého psychologa. Fassbinder se tentokrát nevydává cestou realismu, ale právě naopak. Jeho postavy zde pronášejí něco, co by se působí jako nepřímá řeč dialogů uložených v něčím podvědomí. Jednotlivé repliky spíše shrnují postoje jednotlivých postav, než aby se snažili o realistický dojem. Herci pak kladou na tyto repliky až divadelní důraz. Špatně se to popisuje, pro pochopení je nutno vidět. Každopádně se jedná o skvělé drama o ženě, jejiíž submisivita a touha být ve všem zadobře jí táhne nejkratší cestou do pekel. ()
Môj druhý Fassbinderov film, takže ešte nemám s čím porovnávať. Veľmi jemne a presne psychologicky rozpitvané postavy, ktoré sú mierne preexponované, majú rovnaké túžby ako my, reálni ľudia (dôraz je kladený na tie zvrátené) a chovajú sa podľa pravidiel, ktoré im boli zafixované nesprávnou výchovou, čo je aj základné posolstvo filmu. Množstvo výjavov a dialógov dostáva v priebehu deja svoj význam. Fassbinder často používa zábery postáv v zrkadle interiéru domu, ktorý nikdy nevidíme zvonka, aby sme sa viac vcítili do Marthinej kože. Martha vystrieda teror zo strany matky iba novou formou a to manželom, ktorého si vybrala sama, čím dostáva jej psychologický profil nový, menej súcitiaci význam zo strany diváka. Mačka, o ktorú sa začala starať, predstavuje túžbu po chýbajúcom dieťati. Záverečný záber zatváracieho sa výťahu symbolizuje klaustrofóbnosť prostredia, v ktorom svojim spôsobom dobrovolne žije ako vo väzení. Veľmi kvalitný, zároveň ale veľmi nepríjemný film. ()
Nuž ... byť neustále k dispozícii svojmu atraktívnemu manželovi. Atraktívnemu, despotickému manželovi. Preberala, až prebrala. A potom si len celý čas nahovárala, že je šťastná. Chuderka Martha. Ale koľko je takých ako ona, a aj takých Helmutov. Zo začiatku som sa síce trápila, ale od scény v knižnici, kedy Martha zistila, že manžel dal za ňu výpoveď, to bolo lepšie a lepšie. ()
V chladně strohém sledu tichých a mnohdy až bezcitně nesnesitelně dlouhých záběrů sledujeme zvláštní svět, kde jsou mocenské role nezvratně rozděleny. Submisivní Martha utíká z dosahu despotické matky do náručí Helmuta. Zdá se ale, že ve společnosti, ve které se Martha pohybuje, platí pro manželství jiné zákony a domácí násilí je na denním pořádku. Brzo tato pravidla začnou platit i pro svazek Marthy a Helmuta, který je v týrání své ženy velmi vynalézavý. Když se hlavní hrdinka odhodlá k ráznému řešení, osud s ní naloží jinak. ()
For ME 81% ()
Marthiina mega patologická závislosť, jej výrazné šminky a moje prvé stretnutie s pánom Fassbinderom. Chce to pokračovať v zoznamovaní..(sa).. ()
Drásavé drama divného dua. Despotický diktátor deprimuje. Dáma, dokonale dušena, dbá dekora. Ďábla drbajíc dopije díž do dna, drtivým dojezdem. ()
...uživatel MORION se mýlí - film je jedním ze zakladatelských činů postmoderní filmařiny - neústrojnost, přehnanost výkonů, "nepřesvědčivost" záběrů - jde o zpochybnění toho, co jsme byli zvyklí (a stále jsme) pokládat za "dobrý film". Je to snad lineárně odvyprávený vyrovnaný nyvý příběh a la Hollywood? A proč? Tahle úchylárna od Fassbindera mě z kompletu z Levných knih dostala vedle Třetí generace nejvíc. Neviděné záběry kamery byly to první, čeho jsem si po křeči Carstensen všiml. Carstensen pro Fassbindera natočila i děsivější zrůdy, ale její sebekarikatura zde je všeovládající. A usměvavý Peeping Tom / Franz Josef Sissi jí v děsivosti směle sekunduje... Německá hnusnost v bravurní vizionářské podobě. ()
Při sledování tohoto filmu jsem měla vztek. Vztek na Marthu, která před svou matkou uteče do manželství s mužem, který s ní od začátku zachází jako s nesvéprávnou, vztek na despotického Helmuta, kterému bych o hlavu rozbila celý ten gramofón už při prvním "nepřeji si" a na dobu a prostředí, které si nejvíc zakládají na sňatcích, ať už to bylo s kýmkoliv zabezpečeným. Film je to silný, bez důrazu na dialogy, ale spíše na mlčení a mimice, která toho prozradí mnohem víc. Snímek spíše považuji za jakési varování před submisivitou, nedůvěrou v sebe sama a pohodlností se raději svěřit do rukou despotovi, než se sám rozhodovat za sebe. Vynikající dílo, ale už ho nechci nikdy vidět :-) ()
OMG, Karlheinz Böhm je strašlivý zvíře, navenek učesán a uhlazen jako Karel Kopfrkingl a zevnitř stejně šílený a prožraný temnotou. Tato ostrá kritika společnosti a studie míry snášenlivosti v lásce/nelásce postupně prorůstá do psychothrillerové jízdy, za kterou by se nemuseli stydět ani americké produkce. Svým obsahem připomíná Martha i ženskou verzi Fassbinderova Proč posedl amok pana R. P.S.: Boží kamerový prvek při scéně prvního setkání obou hlavních protagonistů. ()
Přepsáno v lednu 2020. Film Martha je televizní adaptací povídky amerického spisovatele temných a kriminálních příběhů Cornella Woolriche. Rainer Werner Fassbinder se škodolibou dychtivostí a sarkastickým tónem, flirtující s drsnou polohou černého humoru, opět dráždí zdání ctihodné spořádanosti. Sadismus, masochismus, přehnaně přísná puritánská cudnost a traumatizované nevědomí z dětského formování osobnosti jsou skrytá nebezpečenství partnerských i rodinných vztahů. Zlo přijalo úspěšnou podobu a své sadistické choutky uspokojuje pouze v soukromí, masochismus poslušně přijímá svou roli a neváhá vylepšovat své vzdělání. Hlavní postavou skrytého temna a kritiky morálního pokrytectví je Martha Salomon, rozená Heyer (pozoruhodná Margit Carstensen), žena s první sexuální zkušeností teprve v jejích třiceti letech. Její životní rozhodování je uspořádáno nekritickým zbožněním otce a neurovnaným vztahem s matkou, rozervanou manželstvím. Již v této fázi se objevují skryté neřesti ve vztazích mezi mužem a ženou. Katolické kořeny přijímají utrpení s přesvědčivou vírou a pokorou. Hlavní mužskou postavou je Helmut Salomon (dobrý Karlheinz Böhm), Marthin manžel. Charismaticky úspěšná tvář stavebního inženýra je velmi pečlivě udržovanou maskou společenského vystupování, ale k uspokojení zvrhlého nitra potřebuje absolutní intimní nadvládu. Z dalších rolí: Marthina kamarádka v mírnějším vystřízlivění ze stavu manželského Marianne (Barbara Valentin), zdání úniku a chvilkový Marthin kolega z práce Kaiser (Peter Chatel), Marthina nevyrovnaná matka se slabostí k alkoholu a ve stále žárlivém postavení vůči dceři (Gisela Fackeldey), Marthin nečekaně umírající otec (Adrian Hoven), Marthina kolegyně knihovnické práce Erna (Ortrud Beginnen), provozovatel knihovny opatství Ottobeurenu Meister (Wolfgang Schenck), Helmutův bratr a vážený lékař Herbert (Günter Lamprecht), či jeho novomanželka a Marthina kamarádka Ilse (Ingrid Caven). Televizní film Martha je další provokací zuřivého exhibicionisty Fassbindera, a to především díky sarkastickému pojetí. Společenská ctihodnost se zde drolí pod útočným náporem a na kolenou pláče svou utajovanou bolest. Mimochodem, i sám autor povídky skončil na vozíku, byť ze zcela jiného důvodu. ()
Fassbinderov western Whity nebol žiadna náhoda. Veľká nuda numero due. Tému dominancie a submisívnosti natočiť takto nezáživne, naviac s tak nesympatickými hercami. Hlavná postava je kostnatá šereda, ktorej počínanie bolo absurdné. Keď sa niečo dialo, bola pokojná, keď sa nedialo nič, vrieskala alebo histerčila. Celkovo sa postavy chovali podivne, podivne pomaly sa pohybovali a prednášali pomalé dialógy. Stihol som dvakrát usnúť a podobne ako pri telenovelách som o nič neprišiel. Ani o trochu záživnejší záver to nedokázal napraviť. Aj po skúsenosti s Whitym Fassbinder radšej nikdy viac. ()
Film stejně sadistický jako to, co zobrazuje. Někde kolem poloviny jsem měl pocit, že ho snad ani nedokážu dokoukat, ne proto, že by byl špatně udělaný (do manýristické formy a herectví jsem vplul poměrně rychle), naopak proto, jak drsně a sugestivně ukazuje manipulátorskou stránku lidské (ne nutně jen mužské) přirozenosti, kterou znám v podstatně méně vyhrocené podobě i od sebe, a myslím (utěšuju se?), že podobně je na tom každý nebo skoro každý člověk, každý se může souhrou svého vnitřního nastavení a vnějších okolností na chvíli ocitnout v pozici surovce nebo zmatené oběti. Martha takovou situaci graduje ad absurdum a nastavuje zaskočenému divákovi hodně nepříjemné psychologické zrcadlo; nedá se neuznat, že je to mimořádný zážitek, ač vůbec ne libý. — Zajímalo by mě, jestli jsou všechny Fassbinderovy kousky takhle agresivní – to málo, co jsem z něj zatím viděl, tomu nasvědčuje. Prazvláštní osobnost. ()
První dojem vyzněl dost ujetě a teatrálně a všechno se mi zdálo echt nepřirozené. Ovšem celá ta zvláštní atmosféra, kde není nikdo normální, působí velmi sugestivně. Asi po deseti minutách jsem byla vtažena do děje a s napětím čekala, jak se vše vyvine. Psychika postav je natolik obnažená, že veškeré dialogy působí jako zvláštní způsob dorozumívání. Martha je na tento jazyk zvyklá od dětství a citové vydírání je pro ni zároveň jazykem citů i lásky. Dokáže být obětí, zvlášť když miluje. Není divu, že potká muže, který svou rafinovaností dovede Marthu až na okraj jejích možností a vzbudí v ní zároveň pud sebezáchovy... Fassbinderovy filmy nejsou ničemu podobné, a to je pro mě impuls k dalšímu objevování. Komentář, který řekne víc od Biffa... ()
Vždycky jsem měla s Fassbinderem problém, moc jsem mu nerozuměla a ta jeho teatrálnost mě příšerně vytáčela. Až přišla Martha. A najednou mi nevadí nic - výrazná a pompézní výtvarná stylizace, divadelní statičnost, ani specifické herecké vyjádření. ()
Poznámky: Téma vlivu výchovy na dospělý život člověka – Martha žila celý život pod despotickým drilem své matky, tudíž v ní byla zakořeněna submisivní pozice vůči autoritám – v úvodu navíc umírá její otec, kterého měla ráda a který ji pravděpodobně chránil před matkou. Scéna svatby: dlouhá kamerová jízda zabírající obličeje svatebčanů, kteří zatím vedou rozhovor o důležitosti výchovy. Následuje setkání (už druhé, první nicméně proběhlo beze slov) Marthy a jejího budoucího manžela. Dlouhý dialog mezi nimi beze střihu. Již během tohoto dialogu se její budoucí manžel profiluje jako zcela dominantní a sebevědomý muž. --- Martha coby jednatřicetiletá panna je ke svému budoucímu muži od první chvíle přitahována hlubokým sexuálním chtíčem. Zaslepena sexuální touhou a zoufalostí své situace (když ji požádá o roku, poděkuje mu) nedokáže rozpoznat jeho skutečnou povahu a bezhlavě se mu oddá. --- Budoucí manžel se již během námluv chová k Martě dominantně – scéna, kdy ji přemluví, aby s ním jela na horské dráze – záběr na jejich obličeje během jízdy: zatímco ona je vyděšená, on se nadšeně usmívá a čím vystrašenější Martha je, tím většího se mu dostává požitku – symbolika jejich následného manželství: despotická dominance živená strachem submisivní oběti – „To už nikdy nedělej! Jestli tě mám mít rád, nesmíš mi nikdy odporovat.“. --- Scéna svatby ústřední dvojice ve filmu chybí; jako by šlo ze strany manžela pouze o formalitu – scéna jízdy autem bezprostředně po svatbě: zatímco Martha hýří nadšením, manžel je chladný – film i v rovině stylu napodobuje hierarchii dominantního manžela a submisivní manželky – ukázáno je pouze to, co je důležité pro manžela (odváží si svoji ženu domů), naopak to, co je důležité pro manželku (svatba), je před divákem utajeno. --- Velmi promyšlená práce s mizanscénou – mnoho dlouhých záběrů bez střihu, přičemž střih je nahrazován měnícím se rozmístěním herců před kamerou – práce s druhým plánem atd. – často spíše divadelně inscenované kompozice. --- Pro Fassbindera typické melodramatické momenty – patos exponovaný takřka do roviny telenovel či laciných tragédií – velká herecká gesta, prudké pohyby atd. --- Dům, ve kterém manželé bydlí, je pouze dvakrát zabrán zvenku (jedním z případů je stěhování manželů), zbylé záběry vztahující se k domu probíhají v interiéru. Nesvobodný a stísněný život Marthy je tak přenášen také na diváka, kterému chybí možnost orientace v prostoru – všechny místnosti jsou si navzájem podobné, stejně tak nábytek a další výbava interiéru – osvětlení je ponuré a jediným výrazným světelným bodem je Marthyna bledá tvář. K mnoha záběrům na ústřední manželskou dvojici dojde prostřednictvím zrcadel – další z postupů, kterými Fassbinder dociluje oddálení představ hlavní hrdinky od skutečnosti, která připomíná noční můru – zrcadla zkreslují skutečnost, která je daleko děsivější než hrdinčiny představy – v několika scénách se dokonce Martha při rozhovoru se svým manželem prohlíží v zrcadle, aby při nepříznivém vývoji dialogu ucukla hlavou od zrcadla a pohlédla do obličeje manželovi (střet iluze a reality). () (méně) (více)
Reklama