Režie:
Christos NikouKamera:
Bartosz ŚwiniarskiHudba:
Alexander VoulgarisHrají:
Aris Servetalis, Sofia Georgovassili, Anna Kalaitzidou, Kostas Laskos, Babis Makridis, Alexandra Aidini, Kimon Fioretos, Angelos Andriopoulos, Aulona LupaObsahy(1)
Svět zasáhla záhadná pandemie. Lidé bez důvodu ztrácejí paměť. Nezbývá, než si pod bedlivým dohledem lékařů a psychologů znovu budovat novou identitu. Amnézie postihne i Arise, muže ve středním věku. Apatický muž začíná podstupovat absurdní terapii, která mu má otevřít novou životní perspektivu. Debutující Christos Nikou svým stylem patří k řecké divné vlně, ale do známé receptury přidává osvěžující prvky něžného melodramatu a hořké komedie o touze zapomenout. Jabka jsou groteskní portrét doby, která vnucuje lidem pochybné recepty na štěstí. (Artcam Films)
(více)Videa (5)
Recenze (40)
Melancholicko-flegmatická povaha hlavného hrdinu nemusí sadnúť každému. Dá sa teda skonštatovať, že čím bližšie vášmu naturelu Aris bude, tým viac sa vám film bude páčiť. Atmosféra je síce pochmúrna, ale určitý čierny humor, možno v štýle Kaurismäkiho, film odľahčuje. Postavy sa chovajú mierne štylizovane, divák sa môže pobaviť nad Arisovými úlohami, ktoré sú trápne podobne, ako sú trápne naše každodenné činnosti. Ani sami si v tom zhone neuvedomujeme, že sú nám istým spôsobom prikázané ako jemu. Možno bude najlepšie si tiež urobiť chvíľku pre seba a ošúpať si radšej jablko než poslať ďalší mail. ()
Film divákovi nabízí svět zmítanej záhadnou pandemií kdy lidé bez zjevných příčin ztrácejí paměť. Jedním takovým je i Aris. Jenže jedno banální setkání se psem divákovi napoví, že v případě Arise je možná něco jinak. Víc bych se k tomu asi nevyjadřoval(nechci spoilerovat). Jen dodám, že debutující režisér Christos Nikou si mě tímhle snímkem získal a jeho Jablka mi zachutnala. Silné 4hvězdy ()
„Jsi si jitá, že umíš řídit?“ - „Myslím, že ano.“ Čekal jsem něco na způsob Dokonalého smyslu, ale dostalo se mi podívané snad ještě zajímavější. Tím spíš, že jde o velmi jistě vedený celovečerní debut, který dost staví na dávkování informací a práci s publikem. Zdá se totiž, že je na tom divák stejně jako hlavní hrdina. Ale stačí podezřelé setkání se psem a náhle se vše začne jevit jinak. A neznalost pointy je výhodou, takže ji nebudu víc pitvat. Každopádně se z toho vyklube posmutnělá společenská satira a sociální sonda, která ve mně doznívala ještě dlouho po zhlédnutí. Za slabší považuju nevysvětlení jistých detailů (minimálně se asi každý sám sebe zeptá: „Z čeho žijí?“), ale nejde o nic, co by mi extra vadilo. Dám silné 4*, bavilo mě u toho přemýšlet, i přes to pomalé tempo a trochu odtažitý přístup k publiku (ačkoliv např. „Let‘s Twist Again“ pasáž je čirá radost). „Je vaše žena naživu?“ - „Je. Zapomněla. A je neustále doma. Proto mě navštěvuje jen dcera.“ - „Možná je to takhle lepší. Bude to pro ni jednodušší. Nebude na vás muset zapomenout.“ ()
Odtažitý snímek se očividně nesnaží získat divákovy sympatie. 1) SeanLSD**** ve svém komentu pěkně rozebírá možnosti, jak film vyložit._____ 2) Spoiler. Film vskutku nabízí různé možnosti, jak jej chápat. Tvůrci nešli cestou běžné mainstreamové produkce postapokalyptické společnosti, která trpí masovou amnézií. Nikdo očividně nepátrá po příčině katastrofy, po tom, jak ztrátě paměti zabránit. Nedozvíme se příliš mnoho ani o rozsahu pandemie. Tato podivná alternativní společnost prostě masovou amnézii bere jako přírodní úkaz a řeší čistě jen následky._____ 3) Spoiler. Prostředí, kde se děj odehrává, pochází z nějaké alternativní reality. Lidi se chovají lhostejně a pasivně. Není jasné, kdo dlouhodobou nemocenskou i postnemocniční péči platí a kde na to bere peníze. Auta jsou dnešní, ale mobily a počítače zcela chybí. Fotí se na Polaroid. Ovšem na první pohled žádná bída nepanuje, lidé prostě žijí jako někdy před 50 roky._____ 4) Nemám rád filmy, které nejdou po základním problému. Je jistě zajímavé sledovat, jak se postavy v podivné situaci chovají, ovšem spíš bych chtěl vidět, jak se zachová společnost jako celek, společenský systém. Chtěl bych tu obvyklou linku, kterou díla žánru obvykle nabízejí: nejdřív ukázat problém, pak definovat jeho projevy, následně příčiny, najít řešení a aplikovat ho. Spekulace o tom, jak si film vyložit, mě většinou neuspokojují. Ani tento film mě neuspokojil. ()
Zřejmě se nejedná o retrográdní amnézii (něco se stalo a na události do té doby si napamatuji), spíš to vypadá opět na "populární" autismus. Aris navíc patří ke skupině postižených, ke kterým se nehlásí žádní příbuzní. V rámci "školení" jak získat novou identitu se učí přířazovat sám sebe k věcem, osobám, pocitům atd. Jeho vztah k jablkům je intenzivnější než k pomerančům, zato vztahy z minulosti (pes Milou) neguje svým hotdogem. Co se z toho dá usuzovat? Docela realistická vize budoucnosti. Práce s pamětí (nemyslím vzpomínámí, ale tahání cancourů vědomé látky z nevědomí) by mělo patřit mezi běžné činnosti,, stejně jako zpochybňování své vlastní identity. ()
Reklama