Režie:
Zdeněk TroškaKamera:
Josef HanušHudba:
Karel VágnerHrají:
Helena Růžičková, Stanislav Tříska, Erna Červená, Veronika Kánská, Broněk Černý, Pavel Kikinčuk, Martin Šotola, Miroslav Zounar, Jaroslava Kretschmerová (více)Obsahy(1)
Letní komedie Slunce, seno, jahody je úsměvným obrázkem ze života jihočeské vesnice. Zápletka se točí okolo studenta Šimona Pláničky, který do vesnice přijel na prázdninovou praxi. Chce tu v místním kravíně experimentovat na téma dojivosti krav v souvislosti s kulturou prostředí. Zpočátku o tom nechce nikdo ani slyšet, vše se ale změní, když se po vši rozkřikne, že Šimon je synem krajského funkcionáře... Lidovou komedii natočil režisér Zdeněk Troška ve své rodné vsi Hoštice u Volyně, hrají v ní herci i neherci a jako kompars vystupuje téměř celá vesnice. (Bontonfilm)
(více)Recenze (773)
Slunce, seno, jahody bych kategoricky neodsuzoval a neposílal jej slepě do odpadu. Jasně, že je to taková plýtká a notně trhlá komedie, která vypadá, jako by ji točili zaměstnanci nějakého JZD. Jenže, světe div se, one se těm jézeďákům v čele s předsedou Zdendou Třoškou podařilo parádně vystihnout (i když docela karikaturisticky) vidlácké přrostředí česhého venkova s jeho mnohdy bizarními obyvateli. V tomto směru Troška sice přehání, ale věřte, mi že ne až zas tolik - skutečnost bývá mnohdy ještě trhlejší. Kousek od naše domu třeba bydlí zcela věrná kopie Kelišové :-) ()
Trilogii Slunce, seno, ... (přinejmenším jedničku a dvojku) má český divák buď opravdu rád, nebo ji s velkým opovržením disuje jako velkou část Troškovy tvorby. "Jahodová" jednička (paradoxně bez jakýkolich jahod) mě z celé trilogie baví nejvíce - zkrátka se jedná o první část, kde většina humorných a ryze "troškovitých" scén funguje. V podstatě se jedná o velkou studnici dnes již zlidovělých hlášek a humorných sekvencí, které mají často blízko k absurditě. Jak už jsem zmínil, Troškova karikatura - ať už nadnesená nebo čistě upřímná - vesnického života neosloví sice každého, nicméně já se jednou za čas rád vydám do onoho parného léta v Hošticích - za ráznou Škopkovou, uječenou Blaženou, intrikánskou Milunou, místními drbnami, kouzelným dědečkem a mnohými dalšími (polo)šílenými postavičkami. ()
Zdeněk Troška, rodák z Hoštic, který za svou kariéru natočil mnoho divácky úspěšných filmů, především tři úspěšné komediální trilogie. Před Babovřeskami a Kameňákem to byla trilogie Slunce, seno, u které se Troška inspiroval svými vlastními zážitky z Hoštic. Troška se již od 80. let profiloval jako kontroverzní figurka českého filmu, kterého možná diváci milující, filmoví kritici ho ovšem do velké míry nemohli vystát. Přesto j Slunce, seno, jahody rozhodně jeden z těch jeho lepších filmů. I když ideálněji by se spíše dalo říct, že jde o jeden z Troškových nejsnesitelnějších filmů. V roce 1983 krom prvního Slunce, seno vznikl i jiný Troškův film, konkrétně rodinná komedie Bota jménem Melichar, která i po letech obstojí jako slušná rodinná podívaná a jde skutečně vnímat jako dost možná to nejlepší, co Troška za svou filmovou kariéru vyplodil (i když by vám sám Troška řekl, že jeho nejlepší filmařina je Andělská tvář). Za zrodem Slunce, seno, jahody stálo dle vyjádření samotného Trošky to, že Československá socialistická republika v kinech promítá italské komedie a přitom nehodlá žádnou podobně střelenou komedii realizovat zde. Troška tak ihned přišel s nápadem, že se inspiruje ve svém dětství a do jednotlivých rolí obsadí i například své známé z Hoštic. Troška se tak rázem stal jednou z nejvýraznějších osobností lokálního filmu, která používala naturščiky (neherce). Ve slavné trilogii se ovšem objevili už tehdy známá herecká jména - Helena Růžičková, Jiří Lábus či Jiřina Jirásková, která tehdy byla na černé listině kvůli členství v Klubu angažovaných nestraníků a Troška jí do role učitelky Hubičkové dostal podvodem, kdy tvrdil, že jinou herečku nemá a Jirásková díky menšímu rozsahu role mohla roli bez problémů ztvárnit. Sám Troška později často hlásal, že se za ním stavovali diváci jeho komedií a poděkovali, že točí nenáročné podívané pro ně. Nenáročné podívané (možná s výjimkou Andělské tváře) v kostce reflektují Troškovu kariéru, už v roce 1983 se poté hlásalo, že takovou českou komedii diváci jen tak neviděli. I přes drsné zásahy cenzury (kdy muselo dojít k vystřižení několika scén, které byli následně přetočené pro druhý díl) se Slunce, seno nakonec dostalo bez problémů do kin a to i přes to, že si k ní diváci museli najít cestu sami skrze výraznou šuškandu, protože se film v době své premiéry promítal pouze v jednom pražském kině. Už tehdy mohl Troška získat zásoby fanoušků, ale i odpůrců. Problém se žánrem komedie je v podstatě jasný. Každému divákovi totiž přijde vtipně něco zcela úplně jiného. Nemusí přitom nutně jít o distingovanost či předpoklady dobrého vkusu. Jde o pouhé pocity a projevování emocí. Někdo tak preferuje humor Monty Python, někdo zase humor Cimrmanů, někdo zase humor Zdeňka Trošky. Klíčový argument například použil Miloš Forman, když byl dotázán na jeho názor k filmům Zdeňka Trošky. Ten řekl, že pokud jsou filmy očividně divácky hojně navštěvované, je to výpovědní hodnota sama o sobě. Za ta léta zazněli i zlé jazyky o komediích pro idioty a lidí pokleslých myslí. I to je krátkozraké, protože jistě existuje mnoho fanoušků Troškových komedií, jejichž IQ přesahuje alespoň číslici 80. Troškův lidový humor prostě v roce 1983 lidem sedl, dokonce se začalo mluvit o tom, že film skutečně nastavuje zrcadlo životu na vesnici. A to, že pár možná povedených vtipů nevynahradí počet oněch nevtipných a stupidních vtipů, to už je následně věc druhá. Úspěch Troškových filmů nikdy netkvěl v řemeslných kvalitách, u prvního Slunce, seno, ovšem může zavládnout pocit, že se alespoň trochu snažil. Ve srovnání s dnešní dobou se poté může víceméně říct, že Troška uměl s naturščiky pracovat a i z toporných herců dostat to nejlepší z nich. Do jisté míry by se přitom dalo říct, že nejvtipnější momenty Slunce, seno pramení právě z oněch hereckých prkenných momentů, skutečně ovšem platí, že herecká prkennost dala do jisté míry za zrod těm nejpovedenějším momentům filmu. Ovšem například Erna Červená jako legendární babička s velmi praktickou postelí jasně trčí jako nejzábavnější postava. Slunce, seno sice trvá pouze lehce přes 80 minut, už po polovině ovšem začne být jasné, že se film tak trochu táhne a to především proto, že v podstatě žádný děj nemá. Celé je to slepené z různých fórů a příhod, které spojuje pouze příběh přijíždějícího studenta Šimona, umělé vyvolaného romantického trojúhelníku a následně i rozkřiknutí, které koketuje například se zápletkou Gogolova Revizora, k ničemu tak zábavnému ovšem nakonec nedojde. A tak je to jen sleť ucházejícího řemesla, které ovšem má své mouchy (Troškova klasicky používaná ,,americká noc´´ lze dle odpudivě nerealistického měsíce dohledat už zde) a opět záleží na vkusu diváků. Osobně jsem ovšem nikdy nechápal, co má být vtipné na Škopkové fackující malé dítě (Růžičková navíc všechny facky ve filmu skutečně uskutečnila a pro malého Martina Šotolu tak rozhodně muselo jít o příjemné natáčení). Škopková Růžičkové je v rámci celé trilogie dost možná nejvíce stereotypní postavou, která má představovat ráznou ženu velící domácnosti. Růžičková tento stereotyp zahrála rozhodně dobře (i když v reálu sama nebyla dvakrát od rány a tak je těžké říct, do jak velké míry vlastně cokoliv hrála), v rámci celé trilogie jsem ovšem osobně nikdy k žádné postavě nechoval takovou nenávist. Slunce, seno, jahody ve finále představuje nejlepší vesnický realismus Zdeňka Trošky v jeho kariéře a platí, že jde o jednu z těch snesitelnějších Troškových komedií. Ten film ovšem skutečně nenastavil zrcadlo životu na vesnicích a i když šlo o komedii dosud neobvyklou a do jisté míry právem oceňovanou, tak závratný úspěch Slunce, seno jistě zůstane nadále pro početnou skupinu lidí obrovskou záhadou..... () (méně) (více)
Začátek trilogie vytěžil vesnické žabomyší války, buranský humor a socialistické pseudoproblémy do mrtě. Množství televizních repríz, notoricky známých hlášek a životních rolí většiny zúčastněných zase potvrzuje výsadní postavení mezi českými komediemi, jenž kvůli jménu režiséra není mnohým po chuti. Troška svého času uměl točit a tady se navíc nebál vsadit na neherce, kteří filmu dodali ještě větší autenticitu. ()
Troška to myslel opravdu upřímně. On na vesnici skutečně žil a zachytil ji tak, jak si život zde představoval. Vesnice je podle něj prostě místem spokojeného života, kde se banda buranských balíků mlátí, špehuje a pomlouvá bez jakéhokoli záchvěvu intelektu nebo čehokoli hlubšího a trvalejšího. Ten, kdo tento názor sdílí, se musí skutečně dobře bavit, a proto má tento film smysl. Ten, kdo má však o vesnickém životě naprosto jinou představu, bude spíše zhnusen a znechucen. Většina mladších postav, představovaných nejspíš místními jezeďáky, působí neuvěřitelně neherecky a trapně, a tak dostali příležitost k vyniknutí spíše průměrní herci jako Luděk Kopřiva. Vzhledem k tomu, co Troška produkoval dále, produkuje teď a hodlá produkovat v budoucnu, se však ještě jedná o snesitelnou blbost. ()
Galerie (27)
Zajímavosti (79)
- Když Šimon Plánička (Pavel Kikinčuk) odjíždí na konci filmu vlakem, tak má motorka vytočené kolo doleva. V dalším záběru je ale kolo vytočené vpravo. (Duoscop)
- Jiřina Jirásková (učiteľka Hubičková) napriek tomu, že mohla hrať vo filme aj keď mala veľa zákazov, nemohla mať vo filme hocijaký text. Keď bežala vítať delegáciu, mala kričať na deti "Děti, z úsměvem, šťastným úsměvem," ale takéto vety herečke vyslovovať zakázali, a tak bol text prepísaný a na deti kričala iba "Vesele, vesele." (Raccoon.city)
- Představitel faráře Otíka, Luděk Kopřiva, se po čase v Plzni dopustil závažného dopravního přestupku - snad vjel do protisměru či zákazu vjezdu. Okamžitě zahvízdala píšťalka a už se k němu hrnul muž v uniformě. Kopřiva z auta vykoukl, v očekávání tučné pokuty... ale příslušník Veřejné bezpečnosti se rozesmál a řekl: "Sodoma, Gomora, velebnosti! Jeďte!" (NIRO)
Reklama