Režie:
František VláčilScénář:
Jiří KřižanKamera:
Ivan ŠlapetaHudba:
Zdeněk LiškaHrají:
Juraj Kukura, Marta Vančurová, Gustáv Valach, Gustav Opočenský, Karel Chromík, Jiří Bartoška, Zdeněk Kutil, Augustín Kubán, Ilja Prachař, Robert Lischke (více)Obsahy(1)
Je horké léto, dva roky po skončení druhé světové války. Mlčenlivý hospodář Ondřej Baran (J. Kukura) žije na osamělém statku v Beskydech se ženou Terezkou (M. Vančurová) a dvěma dětmi. Jen občas dojíždí do městečka v dolině za nákupy. Má mírumilovnou povahu a konfliktům s místními lidmi se zásadně vyhýbá. Jednoho dne se na jeho statku objeví skupina pěti banderovců. Ukrajinští nacionalisté, kteří mají na svědomí mnoho mrtvých civilistů, se po válce pokoušejí dostat do Rakouska. Jeden z nich je zraněný a než se uzdraví, musí se o ně Ondřej se ženou postarat. Kromě nich zadržují zabijáci na statku i lékaře (G. Valach), kterého musel Ondřej přivézt. Pokud by se muž pokusil přivolat pomoc, zaplatily by to životem jeho děti i s Terezkou. Zatímco policisté v městečku nemají o dění na statku tušení, Ondřej pochopí, že banderovci v zájmu vlastní bezpečnosti nakonec stejně všechny na statku pozabíjejí. A že se bude muset postavit sám proti přesile pěti vycvičených vrahů... Působivé drama scenáristy Jiřího Křižana a režiséra Františka Vláčila vzniklo v roce 1977. Kromě řady jiných ocenění získalo i Velkou cenu Křišťálový glóbus na XXI. MFF v Karlových Varech (ex aequo se sovětským filmem Bílý Bim, černé ucho). (Česká televize)
(více)Videa (2)
Recenze (194)
Na dobu vzniku opravdu výjimečný film. Ve druhé polovině 70. let, po obsazení Československa sovětskými vojsky, se směly točit jen budovatelské a optimistické filmy. Vláčil zvolil ponurost, nebezpečí a část dějin, o které ani komunisté příliš nehovořili. Film o rodině, kterou uvězní nepřátelská squadra banderovců, má skvělé obsazení. Celý film dává smysl a je radost ho sledovat. ()
Spoilery! Při pohledu na plakát, konkrétně na jeho spodní polovinu, jsem se pořádně vyděsit a trošku jsem se bál, co mám čekat od filmu, kde se blonďatému Bartoškovi zalíbila Kukurova zadnice. Naštěstí to byla jen moje domněnka a kromě trošky toho klučičího škádlení je snímek čistě heterosexuálního rázu. Velmi mě iritoval jazyk snímku. Pro uši není příjemné, když se Slováci pokoušejí prznit češtinu jejich verzí písmenka "r" s háčikom. Za zcela odpornou považuji kameru. Opravdu nerozumím úmyslu tvůrců, proč zasadil nejnapínavější scény do naprosté tmy. Naopak, co se mi hodně líbilo, byl příběh a s ním spojené pozvolně rostoucí napětí. Kukurova příprava na nevyhnutelné neměla chybu. V posledních dnech se snažil naučit synka všemu, co by se mu mohlo hodit při převzetí odlehlého hospodářství. Dost mě překvapilo, že to neregistrovala jeho manželka ani jeho syn, kteří by jej měli znát nejlépe. Konec byl nepříjemně příjemný, ale velmi očekávaný. Slabší 3 kusy. Viděno v rámci Filmové výzvy 2017. Film mi vybral uživatel nascendi. ()
Jak rok vzniku, tak téma může a mohlo na první pohled vyvolat - a vyvolávat - dojem, že se jedná o režisérovo pokání a pouť po kolenou. Takto vzniklý pocit je však scestný a pomine v okamžiku, kdy se podíváme do titulků a dostaneme se ke jménu scénáristy. Jiří Křižan téma, které do té doby vonělo - či spíše páchlo - plakátovostí a frází, uchopil jak básnicky, tak žánrově. Vznikl snímek, který sice velmi vzdáleně, ale přece připomíná SEDM STATEČNÝCH. Ondrej Baran, drsný muž kopanic a ještě drsnějšího kopaničářského zemědělství, je náhle, v okamžiku, konfrontován s mikrosvětem pěti banditů, kteří si po válce zoufale probíjejí cestu na kýžený západ. Psychologie vydírání, tichého vzdoru i vůle po akci je v strhující Vláčilově režii stejně jedinečná jako obraz limit slušného člověka v přímé konfrontaci s bezohledným zabijákem. Vítězný zemědělec hyne po vybojované při, do níž je vtažen proti své vůli, kulkou vpálenou do zad. Režimní postavy okresního vsetínského mikrosvěta působí jako kulisy buď z povzdálí, nebo naopak jako mlžné stíny, které se plně zhmotňují až v samotném závěru STÍNŮ. Mimo Kukury září i úsporně hrající krásná Marta Vančurová a pominout nelze ani dialogy, do nichž vstupuje Gustáv Valach. Polohu pro sebe tak neobvyklou zvládl génius českého fiomu s bravurou a mistrovstvím, které tvoří důležitý kámen jedinečné mozaiky vláčilovské filmografie. ()
Za najlepsie Vlacilove filmy uz dlhodobo povazujem Udoli Vcel alebo Larketu Mazarovu. Tuna ide o sukromneho rolnika, ktory si v klude obraba svoje statky, az kym k nemu nepridu banderovci /Stepan Bandera -- jan. 1909 -- 15. 10. 1959 zalozil Organizaciu Ukrajinskych Nacionalistov - B/. Potom film dostane trochu spad, ale fakt iba trochu. Herecke osadenstvo je nevyrazne, herecke vykony mdle a matne, a ako syn pohrda otcom malo sice nieco doseba, ale bolo to nedokoncene a slabo dotiahnute. Ale zase aby som len nekritizoval, pribeh mal nieco do seba. 50 % ()
Komorní baladický home invasion se zneklidňující Liškovou hudbou a atmosférou, natáčený v mém milovaném Štramberku. Inteligentní chlapská podívaná směřuje s rozvážností hlavního hrdiny a za výborných úsporných dialogů (záporáci nemluví vůbec) k nevyhnutelnému závěrečnému výbuchu násilí. Ten bohužel není nijak pamětihodný a stejně tak by mohl být zajímavější děj k němu vedoucí, konkrétně útočníci by mohli své oběti mnohem víc terorizovat. ()
Galerie (18)
Zajímavosti (9)
- Lukáše (Robert Lischke) mluví neznámý dětský herec Vaculík, hostinského (Ľudovít Kroner) mluví Václav Babka, Pavlínku (Marie Logojdová) mluví Eliška Balzerová. (sator)
- Jako exteriér bylo využito Karlovského fojtství. Postavil ho roku 1793 vyhlášený tesařský mistr Jan Žák, stavitel místního dřevěného kostela. Fojt Ján Bill, nechal budovu upravit tak, jak ji známe nyní. Fojt byl dědičný rychtář. V obci stojí i Karlovské museum, které by správně mělo být nazvané Karlovické (stejně tak fojtství), ale užitý tvar lépe odpovídá místnímu nářečí. (Brtniik)
- Snímek měl původně natáčet režisér Zdenek Sirový. (Xell)
Reklama