Režie:
Otakar VávraKamera:
Andrej BarlaHudba:
Zdeněk LiškaHrají:
Ladislav Chudík, Vladimir Samojlov, Jurij Solomin, Bohuš Pastorek, Martin Štěpánek, Lev Ivanov, Jiří Pleskot, Hannjo Hasse, Vladimír Ráž, Josef Langmiler (více)Obsahy(2)
Válečný velkofilm se odehrává v letech 1942 - 1943 a líčí historii vzniku vojenské jednotky v Sovětském svazu a účast českých a slovenských vojáků v bojích na východní frontě. Titul byl koncipován jako součást historické trilogie, jejíž další části tvořily "Dny zrady" a "Osvobození Prahy". Nákladný film byl natáčen na autentických místech Ukrajiny a přechodný nedostatek sněhu byl nahrazován umělými prostředky. V květnu 1975 se konaly četné slavnostní premiéry. Po odchodu Martina Štěpánka do zahraničí se už Sokolovo neuvádělo. Nezdálo se vhodné, aby národního hrdinu hrál emigrant. Film je dvoudílný, ale uváděn byl vcelku. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (123)
Nesporné kvality závěrečných válečných scén bohužel nedokázaly vykompenzovat mé zděšení z první poloviny filmu, která byla oproti Dnům zrady mnohem nudnější po všech stránkách, za to však překypovala závratným množstvím propagandy. Lidičtí muži provolávající při své popravě slávu komunistické straně, Beneš toužící po jakési antikomunistické vojenské diktatuře, Ingr (relativně slušně zahraný Vladimírem Rážem) intrikující proti komunizaci armády či Gottwaldovy plamenné projevy vysoce přesáhli hranice snesitelnosti. Barlova kamera mi připadala oproti Šofrovi ve Dnech zrady dost fádní a herecké výkony ani moc nelze hodnotit, protože kromě politiky a vojáctví tu moc nebylo co ztvárňovat. Jediné zlepšení oproti Dnům zrady lze vidět v Liškově hudbě, která je v Sokolově působivější a méně eklektická. ()
Film by se dal rozdělit na 3 části: První - hrozná, plná komunistických frází a útoků na druhou stranu světa, druhá - lepší, ale nudná o přípravě vojáků v Buzuluku na boj - dalo se to stihnout za 15 minut a třetí - ta už byla zábavná a poučná o samotné bitvě. Ta byla zpracovaná fakt dobře. Ale jako celek je to slabý průměr. ()
Už jen ze základních údajů vám film říká "Nůůůdáááá" a má pravdu. Na děj který film vypráví je scénář moc dlouhý. Takovýchto filmů jsou tucty. Nejdřív vše vypadá vážně a dramaticky a pak si po celou dobu trvání filmu vyndaváte špínu zpoza nehtů. Nemůžu přímo vytknout herecké výkony, či oko kamery, ale můžu vinit producenty a scénáristy. Když se film táhne, tak se přímou úměrností stává nudným. Nevím, co víc k tomu napsat Na rok 1974 zhruba průměr. 45% ()
Po mnoha letech jsem měl možnost nedávno znovu zhlédnout i pro mě nanejvýš kontroverzní film. S překvapením oproti vzpomínkám jsem musel konstatovat jedno: ideologický balast zůstal nezměněn, zato však velmi výrazně v mém pohledu posílila dokumentární i umělecká, jakoby odosobněná složka filmu. Připomenutí toho, co československé vlastence všeho věku přivádělo do československé východní exilové armády, zůstává - a zřejmě nadlouho zůstane - vlastně velmi slušným jediným filmovým zpracováním. Srovnání s Vávrovým dokumentem - filmem CESTA K BARIKÁDÁM - nejlépe ukazuje, nakolik výstižně se tomuto velikánovi naší kinematografie podařilo zachytit neopakovatelnou atmosféru hrůzných válečných událostí mrazivého zimního předjaří 1943, které bylo neseno podmínečným zdarem jednoho z posledních německých ofenzívních pokusů na východní frontě druhé světové války. Pochvalu zaslouží i připomenutí širšího dějinného kontextu (nacistické plány na českou etnocidu, atentát na Heydricha, lidická katastrofa, úvahy v londýnské vládě), které také kompozičně vyvažují tuto největší Vávrovu filmovou epopej rozsahem srovnatelnou s Bondarčukovou VÁLKOU A MÍREM (de facto šlo o hexalogii). Ještě zajímavější je to, co muselo být na zásah komunistických cenzorů rané normalizace vynecháno: kontext Benešových londýnských úvah, které ho "usvědčují" z nenapravitelných demokratických sklonů; postava národního hrdiny generála Heliodora Píky, statečného obhájce československého státního a národního zájmu v Moskvě, který se rozhodujícím způsobem zasloužil o ustavení jednotky; česky psaná jména německočeských demokratických antifašistů (Spiegel, Redisch), ale kupodivu i postavy pozdějšího ministra národní obrany Bohumíra Lomského (Svobodův zástupce), jeho náměstka a srpnového kolaboranta generála Otakara Rytíře (náčelník praporního štábu) i pozdějšího generála, nositele poválečného tzv. rudého gestapismu a spoluarchitekta procesů padesátých let generála bez kvalifikace Bedřicha-Fricka Reicina (zprvu osvětový, později zpravodajský důstojník jednotky). Přes tyto již podstatné faktografické razury se ještě podařilo Vávrovi natočit mimořádně zdařilý film, který vyniká jak pojetím, tak zvládnutím bojových scén (boj o Sokolovo). Druhý díl současně tvoří přechod k závěrečnému dílu trilogie OSVOBOZENÍ PRAHY, v němž řádění cenzury již nabylo nezvladatelného rázu a negativně ovlivnilo úroveň i vyznění nejen této části, ale současně i celé trilogie. ()
Historicky nepřesný, přesto kvalitně natočený válečný film z dílny pana Otakara Vávry. To, že je snímek těžce poplatný době svého vzniku a odpovídá tomu i upravený děj, je snad očekávaná věc, jinak by to soudruzi vůbec nepustili ven. Propaganda se projeví zejména ze začátku a v první polovině filmu, kdy jsou to až do očí bijící komunistické srance. Nicméně pak se vše rozjede do opravdového válečného filmu se vším všudy. Škoda jen, že mě děj místy trochu nudil. Kdyby se celková délka zkrátila o půl hodinky, byla by to úplně jiná liga a snímek by měl patřičný drive. Atmosféra i herecké výkony ujdou, kulisy a lokace taktéž parádní. Nebýt všudypřítomné propagandy a množství nepřesností, bylo by celkové hodnocení daleko lepší. 4/10. ()
Galerie (4)
Photo © Filmové studio Barrandov, Mosfilm / Karel Ješátko
![Sokolovo - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/090/393/90393504_3e3db3.jpg)
Zajímavosti (23)
- V počáteční fázi boje u Sokolova je sestřelen jeden tank (Pz IV). Následně další dva tanky zastaví a obsluha vyhodí dýmovnice. Uprostřed stojí Tiger a na pravé a levé straně Pz IV. Takto je to vidět zprvu a z pohledu zdálky. Následně kamera zabere detail Tigera a zničený tank napravo náhle není Pz IV, ale Tiger, což i tak je nepravděpodobné, protože Tigera by na takovou dálku nešlo zničit. (Spinosaurus)
- Štáb sa absenciu snehu pokúsil riešiť guličkami penového polystyrénu. Tie však rozfúkal behom pár minút vietor. Ďalším riešením sa mali stať naftalínové guľôčky, ale hercom tak dráždili oči, že ich mali celé červené. Vo filme sa nakoniec sneh vytvoril natretím krajiny bielou ženijnou farbou. (Raccoon.city)
- Režisér Otakar Vávra se učil točit bitevní scény v SSSR od ruských režisérů válečných filmů Vsevoloda Pudovkina, Michaila Čiaureliho a kameramana Golovňi. (Spinosaurus)
Reklama