Režie:
Peter WeirScénář:
Andrew NiccolKamera:
Peter BiziouHudba:
Burkhard von DallwitzHrají:
Jim Carrey, Laura Linney, Noah Emmerich, Natascha McElhone, Holland Taylor, Brian Delate, Blair Slater, Peter Krause, Heidi Schanz, Mal Jones, Judson Vaughn (více)VOD (4)
Obsahy(2)
Komik Jim Carrey spolu s Laurou Linney a Edem Harrisem (oba mnohonásobně nominovaní na Oscara) hrají v Truman Show, temné komedii o světoznámé hvězdě televizní reality show, která si myslí, že je jen pojišťovacím agentem. Když tento údajně obyčejný muž zjistí, že celý svůj život strávil před kamerou obklopen placenými herci a komparzem, místo rodiny a přátel, rozhodne se najít svou původní podstatu... a na své cestě zažívá bouřlivá dobrodružství. (Magic Box)
(více)Recenze (1 201)
Uhájit sebe sama ve společnosti, kde každej hraje nějakou roli, není jen varovně zdviženej prst, ale rovnou prostředníček konformitě. ()
Film, který mi dodneška způsobuje paranoiu a vlastně nevím, jestli v té Dan9Kshow být chci, nebo ne! ()
Až ke mně někdo dorazí s úsměvem a neznámo kam začne ukazovat uprostřed léta norkový kožich s tím, že v něm už nikomu nebude zima, tak začnu být obezřetnější. A stejně tak, když se na mě začnou na ulici otáčet a culit neznámý lidé. Ale zatím jsem v klidu a tuhle všechnu slávu přenechám báječnému Trumanovi. ()
Je málo filmů, ze kterých si dokáži něco vzít. Ještě méně je ale snímků, po jejichž skončení se mi v hlavě usadí tak velký brouk, že na něj musím myslet ještě hoodně dlouho. Truman Show se to spolu s Matrixem povedlo, a jejich scénáristům a režisérům tak patří velký dík. Jak se příběh vyvíjel a odvaha hlavního hrdiny postupně eskalovala až k tomu nejheroičtějšímu činu, který vedl ke zdrcujícímu zjištění, jež bylo jen potvrzením nahlodané mysli postavy Carreyho, po celou dobu mi v mozku výřily nejrůznější myšlenky. Od klasické "Co když je to tak i s námi, ve větším měřítku?", až po složité filozofické zamyšlení "...takto se ale přeci chovají i lidé, kteří nic nepředstírají... Jak je to možné - proč?" Watch and think. ()
vynikajúci námet s vynikajúcim carreym.fantasticky urobený film po každej stránke ()
P.Weir stvoril dokonalý svet hercov, kde všetci až na jedného poznajú svoju úlohu. Perfektne zvládnutý aj zahraný film s výbornými scénami, mňa najviac pobavila scéna s manželkou v aute. Jim Carrey nie je mojim obľúbencom, ale tu mi vôbec nevadil a pri premýšľaní koho by som si vedel predstaviť na jeho mieste som zistil, že asi nikoho. P.Weir je dosť skúsený režisér a presne vedel, čo, koho a prečo do svojho filmu chce. Film 100%. ()
Jim Carrey v osobité roli bez svých stereotypních úšklebků a komických gest konečně ukázal, že umí i něco jiného, než se předvádět. Truman Show vidím jako originální zpracování fenoménu média, které bije na poplach a šokujícím způsobem upozorňuje (avšak chytře a nikoli obscénně), jak moc jsme médii ovládáni a manipulováni. ()
O tomto filmu lze snad říci jen jedno: V skutku ORIGINÁLNÍ A DOKONALÝ NÁPAD.A k tomu ještě s Jimem Carreym.Po jeho zhlédnutí jsem si ho pořád dokola znova a znova přehrával – respektive vybíral jsem si ty skvělé úseky, kterých bylo opravdu hodně.Dávám jednoznačně 5*. ()
Legenda světové režie Peter Weir si vzal k ruce populárního Jima Carreyho a jako první ukázal světu o jakého skvělého herce se jedná. 90% ()
Vyděsil, přepínám. ()
Kurňa, to byla komedie? Tak proč jsem se ani jednou nezasmála (dobrá, sem-tam úsměv mi pokřivil ksicht), zato mě mrazilo zděšením, v očích div nestály slzy smutku a pěsti se svíraly vztekem? Edu Harrisovi aka Christofovi bych natáhla jednu takovou, že by zbytek života strávil v kotrmelcích! Dozadu!! Nesdílím nadšení některých svých oblíbených uživatelů: tématicky to sice bylo zajímavé, ale stěží proveditelné, plné trhlin v logice. A Jim Carrey nevzbuzoval tolik sympatií, aby ze mě vydojil emoce opravdu nadoraz, vlastně mě lehce sral (teda zdaleka ne tolik jako ve svých pitvorných komediích). Přes své výhrady dávám palec hore, protože film je to neotřelý a poskytuje šedé kůře mozkové stimul k činnosti nad běžný rámec. 71% ()
Snaha konvertovat komika do vážné herecké úlohy samozřejmě nemusí skončit úspěchem. Hollywoodský australan Peter Weir takovou misi ve Společnosti mrtvých básníků s Robinem Williamsem splnil a v Truman Show dostal na povel gumovou tvář Jima Carreyho. Je fakt, že výběr to byl celkem logický – Truman totiž zábavnou postavičkou je (respektive má být) a herecky náročných momentů nikterak závratné množství podstupovat nemusí. Proč? Protože Truman je show. Největší show na světě. Show jednoho člověka, jehož život je řízenou lží. „Přijímáme realitu světa tak, jak je nám prezentována“ - aneb fáze zdánlivé svobody: Svoboda je vrtkavý pojem. Za svobodu považujeme volnost jednání v rámci prostředí, které známe – co když se ale ze všeho, co známe, vyklube jedna velká iluze? Svět Trumana Burbanka iluzí je. Veškerou jeho realitu představují monstrózní kulisy studia, jehož útroby sledují tisícovky kamer a které „je po Velké čínské zdi jedinou stavbou, viditelnou z vesmíru“. Fiktivní městečko, nacházející se uvnitř, obývají fiktivní lidé (herci), osvětlují fiktivní hvězdy (soustava reflektorů) a utvářejí fiktivní události (zaranžované scénky ku potěše diváka). Jediný, kdo nic netuší, je sám Truman, alias „první člověk, kterého adoptovalo televizní studio". Neotřelou myšlenku přetavil ve scénář ambiciózní Andrew Niccol a nejen oscarová nominace dokazuje, že jde dodnes o jeho nejlepší dílo, ačkoliv nedostal šanci si ho sám zrežírovat. Studio v obavách z nezkušenosti mladého tvůrce zvolilo raději uznávaného Petera Weira a jen těžko budeme tvrdit, že šlo o chybný krok (zvláště dnes, kdy Niccol bředne u filmů, jako je Vyměřený čas či Hostitel). „Na koho to mluvíš?“ - aneb fáze pochyb: Truman je navzdory všemu strojenému kolem sebe dospělý a inteligentní člověk, takže se mu logicky začínají nepozdávat určité věci. Tu z nebe spadne záhadný reflektor, tu v rádiu mluví hlasy, které očividně sledují pohyb jeho auta. Navíc se v okolí objevují pobláznění lidé, kteří vykřikují zvláštní věci a jsou vzápětí eliminováni jinými lidmi. Zdání, že je něco v nepořádku, odstraňuje studio dobře mířenými zásahy a pomáhá mu v tom nevědomí zmatené oběti, neboť v uměle stvořeném televizním světě neexistuje náhoda a vše je organizováno tak, aby se spontánnímu jednání vyhýbal i sám Truman. Aby neopustil fiktivní přímořské městečko, je v něm uměle vyvolán strach z vody; média navíc nenápadně zdůrazňují nevýhody cestování a v televizi běží filmy oslavující maloměstský život. Truman se tak drží v bezpečí svého domova a nemá šanci zjistit, že oblaka na obzoru jsou pouze namalována. Podobných vychytávek je samozřejmě víc. I patnáct let po uvedení filmu je obdivuhodné, kolik toho dokáže Truman Show reflektovat na dnešní době, ovládané masovými médii. Ať už naše zrádné chápání svobody (můžu dělat VŠECHNO to, co mi jako VŠECHNO prezentováno je), mediální manipulaci (věřím, že to tak JE, protože to v televizi řekli), iracionální hrůzu (uměle udržovaný strach z jistého elementu) a s ní související subjektivní štěstí (dávno mě přesvědčili, že žiju na nejlepším místě na světě) schopnost obětovat pro úspěch vše (etická otázka celé show, která není zase tolik nepravděpodobná), prázdnotu životů znuděné většiny (miliony lidí po celém světě každý den sledují všední příhody jiného člověka) ale třeba i povinnosti, které plni frustrace strojově plníme a zapomínáme na svou lidskost (výborná scéna, v níž Trumanova žena navzdory situaci odříkává reklamu, což Truman nechápe, jelikož nemá tucha o všudypřítomných kamerách). O reality show, propagandě a product placementu ani nemluvě. Jako malá satisfakce slouží závěr filmu, kdy všichni diváci fandí Trumanovi v cestě za pravdou, přestože jeho případný úspěch bude znamenat nevyhnutelný konec pořadu. Jsme pokrytci, ale někde tam vzadu ctíme jistý morální kodex... „Pomozte mi někdo, jsem spontánní!“ - aneb fáze uvědomění si: A jednoho dne se to zlomí. Truman je definitivně přesvědčen, že vše kolem něj je jakási prapodivná hra, z níž chce uprchnout a správně chápe, že se musí chovat nepředvídatelně. Náhle si uvědomuje, jaký význam mělo setkání s údajně pomatenou dívkou, do níž byl zamilovaný spontánně a jejíž podobu marně hledá v útržcích z časopisů. Čím dál zběsilejší pokusy o únik - zatím ještě v rámci pravidel - však končí stále nepravděpodobnějšími náhodami a nehodami, které Trumana vracejí do útrob jeho domu (a drží ho před kamerami ziskuchtivého studia). Zlomová scéna havárie atomové elektrárny v lese má příhodný hororový nádech. Iluze se bortí. Výběr Jima Carreyho je zcela poplatný filmu - Truman musí být pohledný, zábavný a tvárný chlapík, což zvolený herec zvládá bez problémů. Obstál rovněž v klíčovém bodu odhalení, který je emocionálně zdrcující a osvobozující zároveň. V dalších rolích uvidíme Eda Harrise jako šéfa arogantního televizního studia, Lauru Linney jako Trumanovu (fiktivní) ženu, Noaha Emmericha jako Trumanova nejlepšího kamaráda a v nezanedbatelné vedlejší roli také Nataschu McElhone jako Trumanovu záhadnou femme fatale. Typově přesné, herecky skvělé, a to včetně faktu, že herci, kteří hrají herce, působí díky patřičné míře afektu skutečně jako herci, nikoliv jako skutečné postavy. Výsledek balancuje přesně tam, kde má, tedy na hraně směšnosti a neetické zvrhlosti Trumanova falešného světa. „Nikdy jsi neměl kameru v mé hlavě!“ - aneb fáze odboje: Truman pochopil, Truman převezl, Truman uprchl a televizní studio selhalo. Zmizení titulní postavy krátce před koncem působí jako utopie v jiné utopii, ale v rámci souboje Davida s Goliášem přijít muselo. Finální scéna v sobě nese obrovskou porci satisfakce i emocí, zároveň si však uchovává důstojnost a vtip. Poslední záběr filmu je pak bezmála geniální - ano, prožitek často umírá v touze po přísunu další zábavy. Strašně moc bych Truman show přál, aby se na ni za padesát let vzpomínalo stejně, jako dnes vzpomínáme třeba na Dvanáct rozhněvaných mužů či na Sedm samurajů - tedy jako na velké dílo, jež se trvale podepsalo v historii kinematografie. Nevyhne se mu pověst originálního filmu, jenž nese vtipnou, chytrou a bohužel nepříliš lichotivou výpověď o společnosti, v níž žijeme (tedy pověst, kterou už stejně dávno má). Vůbec přitom nezáleží na tom, jak moc o podobnou reflexi stojíme. Výborným tahem je odlehčený, humorný a barvitý zevnějšek filmu, skvěle korespondující se svým obsahem a tvářící se jako skutečná televizní show. Kontrast v tomto případě funguje bezchybně a zároveň dokáže pobavit široké spektrum diváků, ať už touží po lehké komedii, povedené satiře nebo originálním dramatu. Co víc chtít? Při každém dalším zhlédnutí lze v Truman show nalézt něco nového, dříve nepostřehnutého či jinak chápaného a protože má obsah patrně neomezenou platnost, lze říct jediné: Truman show je nadčasový film. A zestárnout se nechystá ani omylem. „No tak řekni něco! Celý svět tě vidí!“ (kopie vlastní recenze pro Filmserver) () (méně) (více)
Moc pusobivy film Jimem Carreym dke opet dokazuje, ze kdyz se mu dostane vazne role a dobreho scenare, dokaze vytezit z minima maximum. Cely film pak dobre ilustruje pocity cloveka v nedobrovolnem zajeti a nechtene to cele pripomina komunistickou diktaturu, kdy take cloveku neustale predhazovano v jakem to zije raji, ze se ma citit skvele, hlavne drzet hubu a krok, tesit se ze sve malosti a hlaven nemyslet na cestu ven z tohoto lagru. ()
Velice originální film v rozhodně velmi dobrém zpracování, navíc doplněný výbornými hereckými výkony (především Ed Harris). Přesto v něm ale vidím určité mouchy, které pro mě tento "umělý" svět okolo Trumana Burbankse dělají míň a míň uvěřitelný pokaždé, když se nad ním hlouběji zamyslím. ()
Opravdu originální a sofistikovaný film, který má ovšem pár chyb, který jsou nepřehlednutelný. ()
Jima Carreyho moc nemusím, tudíž jeho přítomnost v tomto snímku ve mně ještě před jeho spuštěním vyvolávala jistou dávku nedůvěry. Ta se však nakonec rozplynula jako pára nad hrncem, neboť tento výživný a chutný pokrm, jenž si pro nás Peter Weir připravil, mi nejen brzy enormně zachutnal, ale také mi výborně sedl po všech směrech, včetně příjemné dochuti po dokoukání filmu. Samotný námět Truman Show je perfektní a v takto povedeném zpracování se pak stává silným filmovým zážitkem, který bych každému doporučil. ()
Nechápu. Opravdu nechápu tak vysoké hodnocení a umístění v nejlepší dvoustovce. První hodnotitel dal asi 5 hvězdiček, vypěl na tento film ódy a podle něj se orientují ostatní. Nelze tomu upřít originalitu i zajímavé podání, ale celé je to přespříliš hloupě natočeno a sehráno. Proč raději nevymysleli něco reálného s lepším dějem a zajímavějším spádem. No a konec mě teda nakopl. Jak by se asi mohl vrátit zpátky do té show, když už věděl o co se jedná. Pak by to přece už vůbec nešlo a nebylo by to to, na co ti vykulení lidé celý život koukali. Chvílemi je to oprvadu trapas. "Blesky, ještě, a znovu... zesílit vítr,..." "Budete mě muset zabít"... Tragický. To není žádný megaprojekt, ale megatrapas. Na druhou stranu je podařeně zesměšněn Big Brother a podobné reality show. Výkony herců taktéž dobré, i když Carreyho ve vážných nebo alespoň normálních rolích nemůžu nějak zkousnout. Pořád mi tam naskakují ty škleby, gestikulace a bláznění z kousků jako Ice Ventura, Blbý a Blbější, Lhář,Lhář, atd... UPDATE 2020: Výše zmíněné nechci mazat, nicméně je fakt, že film patří k těm, které chce člověk vidět znovu. Tématika prostě táhne, takže musím chtě nechtě o jednu zvýšit. 70% ()
Jeden z mých oblíbených filmů, který mě dokázal chytit a nepustit. Někdy i já mám pocit, že jsem sledován, tak proto jestli je tomu opravdu tak, tak mi to prosím řekněte, nebudu se zlobit :-) Film je přesně takový jaký má být. Spíš než komedie je to drama. Vůbec jsem se nenudil a na konci mám vždy zvláštní pocit, který značí to, že film je opravdu vrchol, jedno z nejlepších, co filmový svět může nabídnout. ()
Jim Carrey není pouze komikem, jeho herecký rozsah sahá dál než za jeho gumový obličej. Velkým důkazem je svatá trojice filmů - Muž na měsíci, Věčný svit neposkvrněné mysli a Truman Show. Film Petera Weira natočen dle scénáře Andrewa Niccola po letech krásně zraje, jeho satirický podtext lze snadno převést do moderní doby, do velké míry funguje i jako psychologické drama, které zvládne být humorné, především ovšem dojemné, divácky vděčné, přesto v mnoha ohledech vtahující. Každý člověk může mít alespoň jednou za život pocit, že jeho život není skutečný, dost možná realita kolem člověka neexistuje, v tomto ohledu mnoho lidí ovlivnil zásadní milník jménem Matrix, který dodnes v jistých lidech vyvolává filosofický základ spočívající v tom , že Matrix berou příliš vážně a dodnes v nich vyvolává zpochybňování reality kolem nich. Truman Burbank je tím člověkem, který jednou musí nevyhnutelně zjistit pravdu. Vyprávění Truman Show v tomto ohledu nestaví na šokujícím zvratu, divák již od počátku ví, že je Truman Burbank obětí jedné velké populární blamáže, stačí tak nejdříve pozorovat, jak přesně mají tvůrci Trumanovy show vymyšlené zázemí Seahaven Island a kdy musí nevyhnutelně dojít k prasknutí. Sám režisér Truman Show Christof v podání Eda Harrise tvrdí, že si nechtěné dítě Trumana neadaptovalo pouze studio, ale pouze svět. V Christofovi je tak snadné nalézt symboliku boha a ovečky, nevyhnutelně též musí dojít k debatám na téma lidských práv. Samotný Truman začíná cosi tušit skrze škálu stereotypů a podivných náznaků, po 30 letech strávených v televizí a obklopením nejrůznějších herců se ovšem Trumanovou přirozeností stávají atributy herců, kteří odpovídají jeho anonymním kolegům. Titulní reality show se kromě výjimečného protagonisty a živého přenosu 24 hodin denně v zásadě neliší od standardních pořadů. Nutný product placement, manželka v podání Laury Linney, nějací ti přátelé a snaha o vyvolání přívětivého prostředí. Truman je světová senzace, on sám je ovšem obětí systému, marioneta, která nevnímá své drátky. Carrey má v pár momentech opět příležitost předvést svůj komediální talent, v součtu je ovšem Truman Show skutečně spíše psychologickým thrillerem, kdy z geniálního námětu vznikl v mnoha ohledech fascinující film. V jistých momentech lze v Truman Show nalézt satirizování klasických sitcomů, kdy dochází k různým snahám o dějové kličky sázející na zvýšení sledovanosti, skrze fakt, že je Truman obětí své reality show již od dětství lze též o poukázání na to, jak často zákonní zástupci využívají své závazky v rámci ziskuchtivosti. Truman je senzace, které se není možné vzdát, ani v ten moment, kdy prozře a chce se stát součástí normálního světa. V umělém světě možná není důvod se bát, není v něm o moc méně pravdy než ve skutečném světě, Truman Show je ovšem v zásadě především bojem o vlastní duši a lidskost. V rámci posledních 35 let se nejspíš pořád jedná o jeden z nejoriginálnějších filmů, který skrze Niccolův scénář chytře pracuje se subjektivní možností vnímání reality, to i přes fakt, že vše víceméně servíruje na stříbrném podnose. Vzniknout Truman Show o nějakých 20-25 let později (i díky faktu, že jsou jeho témata dodnes aktuální by to nebyl takový problém), dá se předpokládat, že někdo jako Christopher Nolan nebo M. Night Shyamalan by dokázal vystavět zápletku takovým způsobem, aby odhalení falešné reality bylo stejným překvápkem jak pro Trumana, tak pro diváka. Vypravěčská perspektiva Truman Show ovšem prospívá v tom, že jen buduje půdu pro moment, kdy pravda praskne, divák se na rozdíl od Trumana od počátku dostává do zákulisí a zákonitostí falešného světa. Peteru Weirovi se přitom za kamerou daří vybudovat atmosféru klasických sitcomů, od počátku zvládne strhnout výprava, hudba dvojice Burkhard von Dallwitz a Philip Glass zvládne též v jistých momentech chytit za srdce (především při hudebním motivu s názvem Living Waters). Ed Harris je ve své roli Christofa fenomenální. Trpí božským komplexem, zároveň ovšem skutečně vnímá Trumana jako svého syna, kterého se do velké míry možná skutečně snaží ochránit před nebezpečím skutečného světa. I zde je tak snadné v Christofovi hledat symboliku mezi biblickým Bohem, v jednom zoufalém momentu má ovšem Christof spíše k Ďáblu. Je Christof komplexním záporákem? Vyloženě ne, jistě ovšem je záporákem velmi zajímavým. I po letech je ovšem vítězem Truman Show Jim Carrey. V počátečních pasážích Truman Show hraje prim opět Carreyho komediální talent, jakmile ovšem dojde na lámání chleba, Carrey po herecké stránce definitivně ukazuje, že byla chyba ho zaškatulkovat, kdy se mu daří prodat komplexnost Trumanovy postavy. Dopomáhá k tomu i samotné uchopení Weira, který většinu času skrze vizuální podání buduje paranoiu, jisté ovšem je, že i když si nominace na Oscara za film odnesli Niccol, Weir a Harris, Carrey tehdy ostrouhal. A do dnešního dne by se nejspíš našlo dostatek lidí, který by tento přešlap vnímalo za jeden z největších přešlapů Akademie v historii. Truman Show tak není těžké ani po 25 letech obdivovat, jeho myšlenky zůstávají dodnes aktuální a silné, do dnešního dne jde poté o jeden z těch případů, kdy jde na Carreyho vzpomínat i jinak ne na komika, vzpomínat na již ukončenou kariéru šikovného Petera Weira, především ovšem Truman Show dodnes skutečně svádí k úvahám nad realitou. Někteří si dost možná poselství přebírají až příliš vážně, satirické přesahy jsou ovšem dodnes působivé. Dobré odpoledne, dobrý večer a dobrou noc! () (méně) (více)
Nechápu vysoká hodnocení! Jde o běžnou hollysračku, která je opepřena lepšími výkony, ale jinak jde jen o běžný hloupý pseudo chytrý film:-( Škleboun Carey tradičně nudný, ostatní také, proč vlastně dávám hvězdu? ()
Reklama