Režie:
Mario MonicelliKamera:
Carlo Di PalmaHudba:
Peppino De LucaHrají:
Monica Vitti, Stanley Baker, Carlo Giuffrè, Corin Redgrave, Aldo Puglisi, Tiberio Murgia, Stefano Satta Flores, Catherine FellerObsahy(1)
Poslušna tradici a vyzbrojena pistolí přijíždí svedená a posléze opuštěná sicilská dívka do Anglie pomstít ztrátu své cti. Najít proradného milence však není úkol nikterak snadný. Svůdce je varován, a tak se mu daří před pomstychtivým děvčetem úspěšně unikat… To je námět italské komedie režiséra Maria Monicelliho z roku 1968 Dívka s pistolí, jejíž tvůrci zachycují s patřičnou dávkou satiry středověký způsob života a zastaralá morální pravidla, přežívající v té době na Sicílii. Pravidla, podle kterých musí svedená dívka, nemá-li ve vlastní rodině mužského obhájce, sama pomstít svou potupu. Roli Assunty si ve filmu s chutí zahrála Monica Vittiová a projevila v ní svůj znamenitý komediální talent. Přehrála se zde do veseloherního žánru, blízkého jejímu naturelu. Rozloučila se s typem odcizené neurotické ženy, jak ji známe z předcházejících filmů režiséra Michelangela Antonioniho (Dobrodružství, Červená pustina, Zatmění, Noc). Za svůj herecký výkon v tomto snímku získala Vittiová řadu poct a uznání – mimo jiné ceny na MFF v San Sebastianu (1968) a Taormině (1969). (Česká televize)
(více)Recenze (55)
Skvěle jsem se bavil. Bez pochyby i díky dokonalému dabingu z roku 1971 v hlavní roli s báječnou Evou Jirouškovou. ()
Oscar 1 nominace: Cizojazyčný film ()
"Já mám každou neděli volno. Tak si vyber, kterou neděli chceš zastřelit. Mně je to jedno." Já se tedy přiznám, že temperamentní Assunta, v okamžiku sexu chladná jako kámen, mě docela dost bavila. Horší to bylo s občasnou mrtvolou Vincenzem, ale to se tak nějak dalo čekat. Mě ovšem krásky s pistolí vždycky bavily, kontrast divoké Sicílie s chladnou Anglií byl dokonalý a nejlepší bylo ragby. Sport drsný, nicméně tady ho hráli normální chlápci a nikoli stopadesátikilová goga, se kterými bych do mlýna nešel. ()
Ne nadarmo patří režisér Mario Monicelli k předním představitelům italského neorealismu. Nápaditý příběh je faktickou ilustrací vnitřní rozrůzněnosti tehdejšího EHS a současně vhodným podnětem k rozvíjení řady nápaditých humorných situací, v nichž dostává na pamětnou dožívající pozdně feudální mravnost tak trochu ještě dřevní sicilské společnosti. Z druhé strany je prolínání ženské emancipace a křehkosti geniálním nápadem, z něhož vzniká nevšední trochu humorný, trochu komediální příběh korunovaný nápaditým závěrem. Zběsilá bláznivost, do které je to všechno zabaleno, kouzlo DÍVKY jen umocňuje. Monica Vittiová je k zulíbání přesvědčivá a své odvádějí i další herci. Bylo to nečekané a obohacující setkání s vrcholem italské kinematografie hraného filmu. ()
Na tejto bláznivej komédii, založenej na situačnom aj konverzačnom humore som sa zabávala absolútne perfektne. Monica Vitti ako horkokrvná, na jednej strane naivná, na druhej riadne prefíkaná kočka je dokonale sladká a "smrtonosná" zároveň - proste super. ()
"Pravý chlap to má zkusit! Ale správná ženská se musí bránit!" Italské komedie se málokdy odehrávají v reálném světě a nadsázka bývá při jejich sledování nutná. Dívka s pistolí je na tom podobně a ačkoliv na mě například můj oblíbený Stanley Baker působil lehce bezradně, Monica Vitti byla coby žhavý sicilský oheň řádící na sychravých Ostrovech skvělá. ()
Příběh je originální, jenom Monika Vitti mi v hlavní rolí nesedí. Škoda, že nebyla obsazená Sophia Loren nebo Anna Magnani, to byl byl jiný herecký koncert! ()
Assunta mi byla povahou sympatická. Siciliánka, tedy divoká, temperamentní, ale hlavně hrdá. Byla unesena omylem, místo sestřenice Concetty, ale chlípnému Vincenzovi hned ve dveřích jeho ratejny nekompromisně sdělila: „Teď už jsem stejně zneuctěná, budeš se se mnou muset oženit!“ Vincenzo její výzvu ke zneuctění chvíli zvažoval, přece jen Concetta byla buclatější, ale aby neutrpěla jeho dobrá pověst milovníka výzvu přijal. Assunta dělala okolky, dokonce vytáhla nůž, ale po chvíli ho zahodila a jen protestovala: „Jsem studená jako kus kamene. Copak necítíš že líbáš mrtvolu? Nic necítím, jsem kus ledu… Tak ano! Ano! Tak mě znič!“ Její cestu za pomstou jsem chápala, co si žena neudělá sama, to nemá. Po mnoha peripetiích pomsty dosáhla, i když ne pomocí pistole (nedivím se jí, já bych se taky netrefila) ale za použití ženských zbraní. To je tak, když je dívka vychovávaná k naprosté cudnosti, ale tělo si žádá své. ()
Krásné, temperamentní jako Itálie sama. Vitti nezapomenutelná. ()
DÍVKA S PISTOLÍ se svým námětem dost podobá o čtyři roky staršímu snímku SVEDENÁ A OPUŠTĚNÁ režiséra Pietra Germiho. Život sicilského maloměsta nám znovu dává pocítit společenskou nepřijatelnost nemanželské milostné avantýry. Tím ale podobnost končí. Dějový vývoj je tentokrát úplně jiný. Nastalou situaci tentokrát neřeší otec rodiny, který je již po smrti, ale samotná hlavní aktérka Assunta, ztvárněná Monicou Vitti. Nejenže svůdník si ji nechce vzít, on dokonce před ní utíká až do Anglie. Na Assuntě nyní je, aby ho přinutila. Pro případ, že to po dobrém nepůjde, má s sebou i pistoli, aby ten lump dostal, co si zaslouží. Jelikož ze světa nezná krom svojí rodné vesnice nic, působí v cizím prostředí jako pěst na oko. Monica Vitti dostala tentokrát příležitost v komediální roli. Tato pro ní musela být úlevou po sérii vážných dramatických rolí pod Antonioniho režií, kde hrála citově tápající, ztracené a nešťastné postavy. Jak herečka sama řekla v jednom rozhovoru. „Lidé si mě pamatují jako herečku, která se nikdy nezasměje. Přitom Já tak ráda lidi rozesmívám.“ Její postava Assunty, ačkoli se sama nachází v těžké životní situaci, je na tom mnohem lépe než všechny postavy v Antonioniho filmech. Assunta totiž ví, kdo je ona sama a ví, co chce od života. Prosté poměry a zvyklosti, ze kterých vzešla, jí na jednu stranu omezují život, na druhou stranu jí nenechávají v životě tápat. Proto je tato postava navzdory vnějším snadno pozorovatelným problémům vnitřně šťastná a neřeší žádná dilemata. Svoje krátkodobé objektivní problémy ventiluje svým extrovertním projevem. Je to přesný opak Antonioniho hrdinek, které většinou při vnějším pohledu nijak nestrádají, uvnitř jsou však utrápené citově rozervané bytosti. Tohle srovnání je velmi zajímavé. Ještě více je v něm čitelný vzkaz, který nám Antonioni ve svých filmech odkázal. Je to obava z vývoje moderní společnosti, která materiálně nestrádá, ale rozkládá se vnitřně duchovně, zejména pak citově. Vittiová nám v tomto filmu ukázala některé další prvky svého herectví a i bez Antonioniho režie dokázala, že je výbornou herečkou, která je svým charisma schopná utáhnout celý film. Její proměna z vesnické krátkozraké chudinky v kosmopolitní ženu, je úžasná, někdy až děsivá, ve všech svých ohledech a konečných dopadech, které tato proměna přináší. Na snímku DÍVKA S PISTOLÍ je krom komických scén a psychologie hlavní postavy zajímavé srovnání kulturních a společenských odlišností života na Sicílii a v Anglii. 78% ()
Scénář tohoto filmu je neuvěřitelně dementní a nic v něm nedává smysl. Monica Vitti ve mně ještě jakž takž dokáže vykřesat nějaké náznaky sympatií k její postavě, ale jinak už jsem na tom filmu nic pozitivního nenašel - Dívka s pistolí je v podstatě srovnatelně nevtipná sračka, jako o 3 roky mladší Monicelliho Mortadela, v němž se postava energické Italky vydává pro změnu do Ameriky. (Mimochodem soudím, že pokud na tom filmu bylo kdy něco dobrého, dokonale to zabil příšerný český dabing, v němž mi bylo souzeno film zhlédnout - Eva Jiroušková dabující Monicu Vitti mi fakt trhala uši, a ten Josef Bek coby Carlo Giuffrè taky katastrofa). Myslím, že od Monicelliho už nikdy nic vidět nechci, těch pár setkání s jeho děsivou filmografií mi už asi stačilo. ()
Z dnešního pohledu již mírně vyčpělá záležitost, na niž je určitě nejlepší hudba. Bez mučení přiznávám, že minimálně jednu hvězdičku přihazuji za nostalgické vzpomínky, které doprovázejí moji premiéru tohoto filmu někdy v osmdesátých letech. Jsou filmy, ze kterých se člověku po letech nevybaví nic. Z tohoto jsem si i po čtvrt století pamatovala výkřiky: "Vincenzo Macaluso!" ()
Trochu divoký námět, ale víc mi vadil ten profláklý sled náhod, díky kterým se Assunta a Vincenzo stále potkávají. Výtečný původní dabing (Bek, Munzar, Jiroušková), look a hudba už podle mě v přesahu ze sedmdesátých. Třešničkou na dortu je pak starý známý bard Stanley B (můj 11. film s ním). ()
"Nedostaneš mě, jsem jako skála. Jako skála." .... "Děvka jsi byla a děvka zůstaneš." ()
Mezi groteskou a absurdním dramatem se pohybuje tato skvostně stylizovaná italská komedie, jejíž svět se proměnil v ohňostroj psychedelické módy (s nímž se sváří snově oživená antická teatrálnost, glosující v několika parentezích hrdinčinu strastnou pouť za pomstou, která se počíná v podobně kontrastujícím rigorózním sicilském prostředí, charakterizovaném skalně ustáleným tvaroslovím šatu i zvyků) a která je dalším příspěvkem domácí kinematografie k tématu rodinné cti. Na rozdíl od vážných (Krásný Antonio) a temnějších (Svedená a opuštěná) filmů se zde k tomuto námětu přistupuje zcela burleskně, pomsta za svedení dívky, vedoucí ji samou až ke zločinu, potažmo hříchu, je perziflována, dovedena do absurdních výšek a spolu s ním jsou nositelé pomsty (tj. vykonavatelka, objekt a svědci, kteří ji očekávají) poměrně krutě (nicméně nepochybně právem) parodováni. Sarkastická nadsázka ovšem nechybí ani při charakterizaci britského prostředí a jeho obyvatel, a tak se všem dostává ostrých ran rovnou měrou. Nakonec lze vlastně říci, že příběh je zde jen scelujícím konceptem pro komický povahopis, že ona anekdota (nepříliš zdařile vypointovaná) slouží dílčím humorným prvkům, kterým je popravdě věnována větší pozornost než vlastní epické linii, jež obzvláště v poslední třetině poněkud ztrácí dech a idea filmu se ztrácí v salvách škodolibého smíchu. ()
Předpokladem k nadšení z filmu je asi to, že člověk musí uchcávat z Monicy Vitti. Což není můj případ, takže nadšení jen velmi vlažné. I kontrast mezi jižanským temperamentem a anglickou upjatostí je pojatej až přehnaně a úsměvné je to jen místy. ()
Po dlouhé době komedie, u které jsem se ani jednou nezasmála, zvláštní to jev.. Zůstaly mi i poněkud rozporuplné pocity, Monica Vitti je luxusní kůstka a válí, to uznávám, přesto celkový dojem nevalný.. ()
Nečekaně rozkošná a osvěžující komedie, alespoň tak do 3/4. :) ()
Nepřehlédněte tuhle komedii, i po letech pobaví. ()
ocenenia : Oscar 1969 - Nominácia na najlepší zahraničný film ()
Reklama