Režie:
Lukas DhontKamera:
Frank van den EedenHudba:
Valentin HadjadjHrají:
Eden Dambrine, Gustav De Waele, Émilie Dequenne, Léa Drucker, Igor van Dessel, Kevin Janssens, Hélène Theunissen, Pieter Piron, Cachou Kirsch (více)VOD (4)
Obsahy(1)
Léo a Rémi jsou si blízcí. Prožívají spolu chlapecká dobrodružství, sdílí spolu celý svět a skoro každý moment. Dostávají se ale do věku, kdy věcem začínáme dávat jména. Co mezi nimi vlastně je? Hluboké přátelství, nebo láska? Po bezstarostných prázdninách přicházejí školní dny a s nimi i všetečné otázky a ironické poznámky spolužáků. Rémi si jich zdánlivě nevšímá, ale pro Lea znamenají stále víc pochyb. Touží zapadnout do klukovského kolektivu. Drobné ústupky se sčítají a jedinečná blízkost mizí. Dětství končí, dospělost do dříve bezstarostného světa obou kamarádů vtrhne neúprosně. Talentovaný belgický režisér Lukas Dhont (Dívka) natočil unikátní a emocionálně silný portrét výjimečného svazku, který vyniká civilností, uměřeností, neobvyklou empatií a fenomenálními hereckými výkony debutantů Edena Dambrineho a Gustava De Waele. (Artcam Films)
(více)Recenze (99)
Možná až příliš uplakané. Dojemný film, který si nepouštějte, když máte splín. A taky ho asi nikdy nedoporučím žádné matce. Civilní, intimní a neuvěřitelně silný emocionální zážitek. Bohužel já na ty artovky moc nejsem, takže jsem vlastně na konci nevěděl, co si o tom mám myslet. 80% ()
Emotional damage. ()
Jednoduše řečeno krásný film. Lukas Dhont je velkou nadějí evropského filmu a tímto filmem mě přesvědčil k seznámení se i s jeho druhým (resp. v pořadí prvním) celovečerním filmem Dívka. Oba filmy v sobě nesou nádherný obraz a silný příběh. Zatímco Dívka má jako ústřední téma transsexualitu a neúprosný dril světa baletu, Blízko se soustředí na křehké přátelství, intimitu a blízkost dvou chlapců, které však pro jednoho z chlapců znamenají možná i něco víc. Vizuální stránka je půvabná, plno sytých květinových barev, hezky se na film dívá a moc hezky se i poslouchá. Oba chlapci navíc předvedli bezchybný civilní výkon. Těším se na další film tohoto nadějného belgického režiséra. ()
Před několika měsíci jsem zahlédl ukázku na tento film a už od té chvíle jsem věděl, že pokud se na tohle podívám, silně mě to zasáhne. Věděl jsem, že tohle bude hodně "Blízko" k nepohodlí, a nakonec až včera jsem našel odvahu si k tomu sednout a snímek zhlédnout. Film, který vás emocionálně rozloží vypráví o opravdovém klukovském přátelství, jenž je kvůli posměchům a mylnému tvrzení okolí tragicky zničeno. Emocionální scény, ať ty krásné, tak ty velmi smutné nejsou podbarvované žádnou dramatickou hudbou jak známe z jiných snímků, nýbrž naprostým tichem. A tohle ticho je jak nůž bodnutý rovnou do srdce. ()
Velmi dobra rezie i herecke vykony. Bohuzel timto a podobnymi namety jsem uz davno unaveny. Kazdy druhy film, kazdy druhy serial musi obsahovat nejake LGBT ci co. ()
Stačí pár hloupých poznámek a vše je ztraceno.Mladí, láska, přátelství .Pro jednoho z chlapců natrvalo, pro druhého s poznamenáním ()
Mladý belgický režisér Lukas Dhont je pro mě naprostým zjevením. Už svým celovečerním debutem Dívka okamžitě upoutal mou pozornost, ale ještě víc jsem nadšená a zároveň velmi dojatá z filmu Blízko. Poskytl mi totiž zcela výjimečnou možnost nahlédnout do samého nitra emocionálně zmateného chlapce. Citlivým a přitom nevtíravým způsobem odvyprávěný příběh o přátelství, problémech dospívání a zranitelnosti mládí poukazuje na to, jak je důležité o svých myšlenkách a pocitech mluvit. Uzavření se do sebe pak může vyústit v lidskou tragédii, která se nedá vrátit a obvykle mívá i nedozírné psychické následky pro všechny blízké osoby. Vynikající Eden Dambrine coby Léo musel nejprve zakusit fyzickou bolest v podobě zlomené ruky, aby dal konečně patřičný průchod té duševní, jež byla doslova spalující... Kromě povedeného scénáře a přesvědčivých hereckých výkonů obou hlavních aktérů mě také hodně zaujala obrazová poetika snímku. (95%) ()
Konečně jsem se dostala k tomuto belgickému filmu. Skvělé neokoukané herecké složení, příjemná hudba a i přestože děj kolísal, tak si to udrželo tempo téměř do konce. ()
Málokterý film u Vás nevyvolá tolik emocí a pocitů než právě tento... 10/10 ()
(8/10). Když jsem minulý rok četl ČSFD shrnutí za celý rok 2022, tak se tam film Close objevil, jako jeden z nejlépe hodnocených. Zajímalo mě tedy, jak zaboduje tento film v mých očích. Většina lidí měla možnost tento film vidět na KVIFF a věřím, že to musel být opravdu silný šálek kávy. Jedná se o nesmírně křehké drama, které si pro nás připravil belgický režisér Lukas Dhont. Servíruje nám bolestné téma s velkou něžností a trpělivostí. Postupné dávkování silných scén navíc zaručuje, že emoce se dostavují v jednotlivých vlnách a zážitek je o to intenzivnější. Dlouhé a táhlé záběry umocňovaly výsledný zážitek, který zapsal hluboko do mé paměti. Prostředí francouzského venkova tomu dodává nádhernou výpravu a komorní nádech. Myslím si, že by nešlo o tak kvalitní film, kdyby nebyli zvoleni tak geniální herci do hlavních i vedlejších rolí. Zvlášť bych chtěl smeknout před castingem obou hochů. Takový Eden Dambrine byl v roli Léa naprosto přesný. Díky velmi autentickým hereckým výkonům se nemá divák sebemenší problém na postavy napojit. Kdybych měl na filmu najít jednu nedokonalost, tak bych možná víc prokreslil vztah obou chlapců. Snímek mě natolik zaujal, že jsem si okamžitě zařadil předchozí režisérův počin na svůj watchlist. Podle synopse to vypadá Girl na další hutné drama. Francouzské drama Close mě velmi silně zasáhlo a během závěrečných titulků jsem musel sbírat kousky svého srdce, které během sledování puklo. ()
Citlivý film, který sice opakuje téma, ale stále k němu může přistupovat po svém a originálně. Některé scény možná trochu uspěchané. Jinak dokonalá hudba a výprava. Sedící do dnešní doby bez netolismu dnešní doby. ()
Neznášam francúzštinu! Samé bľe bľe bľe, bľi bľi bľi, bľa bľa bľa... V záberoch furt iba ksichty na celú obrazovku. Zo začiatku dvoch chlapcov, ktorí iba trepú blbosti, a vkuse sú na seba nacapení. A keď prídu po prázdninách do školy, tak ostatní si budú myslieť, že sú gej pár. A jeden z tých chlapcov, že nie, nie, nie, že on nie je gej, a začne toho druhého od seba odstrkovať. A ten druhý, citlivejší, sa z toho nevie spamätať, tak sa zabije. Takže zvyšok filmu už iba zábery prevažne na hlavu toho druhého na celú obrazovku a vyplakávačky a hokej. Nuda. Vtieravý pokus o vyvolanie emočnej búrky u mentálne nestabilných jedincov. Zase som naletela na recenzie, ktoré napovedali, že film rozhodne nebude až taký zlý. Ale zase sa mi potvrdilo (ja blbá), že je to ako keď vám kaderníčka desať minút hovorí, že by mi pristala ofina, aj keď dobre viem, že nepristala, a že ju nechcem. Zahraté dobre. ()
Je to hodně smutné a přiznám barvu, že jsem cíta a taky jsem bulel. Filmu bych akorát vytknul, že zvrat přišel moc brzy a zbytek filmu se dost přešlapuje a jsou tam tytéž scény neustále dokola.. Chápu, že se čeká až to tomu klukovi dojde, ale za mě důvod dát o hvězdu méně. Chybí mi větši uvěřitelnost mámy.. a i vlastne hlavního představitele. Já bych asi jen tak na hokej chodit nemohl a kompletně by mě tohle vyřadilo z života. Jinak je film nenásilný, na nic si nehraje a příběh by se mohl stát. Nic úpně mimo tam není... ()
Veľa sĺz a málo filmu. Ak si odrátam všetky tie zdĺhavé monotónne scény, keď niekto niekam beží, bicykluje alebo inak cestuje, ktoré sa naviac často opakujú, z filmu zostane len jedna tragická udalosť a následné nekonečné pitvanie sa v nej. Pritom ani nie o dôvodoch, k tomu je len jedna veta a jedna scéna. No a pri tej všetkej zdĺhavosti nevieme nič o pocitoch chlapcov, lebo prvý hlavný hrdina skoro nič nepovie, a tak sa len domnievame. ()
Film, který svůj příběh vypráví zejména skrze velkolepé pečlivě nasnímané obrazy, které nás takovým klipovitým způsobem bez nějakých výrazných spojovacích prvků přenáší od společné projížďky na kole přes školní výlet po hokejové tréninky. Moc se tu nemluví, slova tu zastupuje často velmi výmluvná mimika a gestikulace jednotlivých postav, jejich chování, tělesné projevy třeba u večeře, na školním dvorku nebo na vzpomínaném hokejovém tréninku. A ačkoli asi chápu, co tím (těmi obrazy, výrazy atp.) chce básník říci a třeba Dhontova Dívka mě před pár lety zaujala velmi, Blízko prošlo tak nějak mimo mě, nedokázalo ve mně vzbudit potřebné emoce. Asi to bylo i tím, že jsem podle popisků čekala od filmu něco úplně jiného (překvapila mě tam ta tragická událost hned ze začátku, překvapilo mě, v jakém poměru to bylo o přátelství/lásce). Celkem z duše mi ve svém komentáři mluví Othello (který, pozor, trochu spoiluje:D), možná bych snad jen doplnila, že vedle/v rámci té nerozpracovanosti charakterů postav a vzájemných vztahů mi chybělo alespoň nějaké trochu větší přiblížení motivu, detaily činu Rémyho - takhle jsme okolo toho vlastně celý film nějak brousili, bylo jasné, co si o tom myslí Léo a ty důvody se tam nabízely, na druhou stranu to nemuselo být až tak jednoduché, jako se zdálo. Chápu, že to vyjasnění neměla být nějaká berná mince snímku, že to mělo být spíše o pocitech, které mohou určité věci vyvolávat, ale tím, že u mě film ty pocity úplně nevyvolával a zároveň ani v závěru nebyla celá ta ústřední událost alespoň nějak finálně zreflektována, moje pochyby, jestli stálo za to se v celé té mizérii skoro dvě hodiny plácat, ještě zesílily. 60 %. ()
♫♫ You are my best friend, but then you died And how will I survive, survive, survive survive? ♫♫ ()
Krásně natočené drama plné výčitek svědomí, se smutnou tématikou sebevraždy dítěte a kamaráda... 80 % ()
[3,5*] "Léo? Čo sa medzi vami stalo?" Citlivo nakrútená dráma s nevšedným a nápaditým pojatím, čo sa týka spôsobu snímania i rozprávania. Kameru, krásne presvietenú, akoby slnkom zaliatu, môžem len a len pochváliť a výnimočne nenamietam ani voči použitiu mnou neobľúbenej ručnej kamery. Spôsobom rozprávania ide o akúsi filmová poéziu, snáď okrem zásadného zvratu asi v strede filmu sa v podstate takmer nič nedeje, film si len tak voľne plynie. Spočiatku som s tým štýlom trochu bojoval, až tak ma to nechytilo, ale postupom času ma atmosféra filmu dokázala pohltiť. 13-roční chlapci Léo a Rémi sú nerozluční priatelia, ktorých hlboké priateľstvo je vystavené konfliktu, keď sa viac "chlapčenský" Léo snaží zapadnúť do chlapčenského kolektívu, čo útlocitný Rémi dosť ťažko znáša. Ich príbeh pozostáva z dvoch odlišných polovíc. Tá prvá je skôr v znamení bezstarostnej idylky (s občasnými náznakmi konfliktu), ktorá sa ale po spomínanom zásadnom zvrate zvrtne na bolestivú drámu, veľmi intenzívne podanú. Léo (veľmi presvedčivý Eden Dambrine), ktorý je v centre rozprávania, je výborne napísaná postava, citlivý chalan (zožieraný výčitkami svedomia), ktorého motivácie sú celkom pochopiteľné a divák sa s ním dokáže stotožniť. Body navyše u mňa film získava za pôsobivé zakomponovanie ľadového hokeja, ktorého som veľkým priaznivcom ako amatérsky hráč (dokonca som mal veľmi podobné zranenie ako Léo - zlomeninu zápästia). "Bolo to kvôli mne. Je to moja vina." ()
Disciplinovaný střih, kamera přítomná, herci hrají. Titulky na začátku a na konci. Stopáž přiměřená těm zmíněným věcem. Je to hraný film. Na nic si ale nehraje. ()
Blízkost druhého člověka je to nejcennější, s čím se můžeme v životě setkat. Něžné kamarádství, setkaly se dvě citlivé bytosti. Dospívání je nesmírně těžké období. Osamělost, kterou cítil Rémi po zradě kamaráda byla taková, že se nedala snést. A vina, kterou pociťoval Leo, byla obrovská. Přesvědčivé herecké výkony obou hlavních dětských hrdinů, působivá hudba, citlivá režie. ( Jak se vyrovnat se sebevraždou velmi blízkého člověka, to nevím. Snad jen pokusit se pochopit tu nesnesitelnou bolest.) ()
Reklama