Režie:
Todd SolondzKamera:
Tom RichmondHudba:
Nathan LarsonHrají:
Jennifer Jason Leigh, Matthew Faber, Ellen Barkin, Richard Masur, Hannah Freiman, Sharon Wilkins, Alexander Brickel, Debra Monk, Sydney Matuszak (více)Obsahy(1)
Dvanáctiletá Aviva se chce stát matkou. Snaží se udělat vše pro to, aby se to stalo, a téměř by se jí to i podařilo, nebýt jejích přecitlivělých rodičů. Dívka uteče z domova a ocitá se ve světě, který nezná. Při své cestě se setkává s bizarními postavami. Jako každý útěk z domova i tento však končí návratem. Je ale těžké říci, zda Aviva může být znovu taková jako dřív. Ústřední koncepce vyprávění není jednoduchá a předčí Buńuela i Godarda - sympatická hrdinka je představována několika herečkami a v různých časových rovinách, s pozoruhodným kumulativním efektem. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (23)
Přijde mi, že chvílemi Solondz chce namísto svého echt cynického humoru hlavně sdělovat své nihilistické názory na svět, přičemž mi nepřijde, že by byl úplně mimo, ale stejně jako drtivá většina nihilistů smýšlí zkratkovitě a jiný pohled je mu naprosto cizí. Víc mu jde černočerným cynismem satirizovat skutečně tváře určitých institucí či problémů, než se snažit o vážné větší přesahy. Ono je teda možné, že to bylo cynické celé a chvílemi jsem mu tu hru na drama začal žrát i s navijákem, ale některé scény natolik bez podvratného humoru popisují náladu Solondzových filmů, že mi přijde, že se v nich cynismus ztratil. A když tu tak ubyla jeho nejsilnější stránka, je celek míň osobitý a víc zapadá do klasických nezávislých depresivních dramat. Teda, zapadal by víc, nebýt toho nápadu, že dvanáctiletou holku hraje šest hereček odlišných věků i národností (v jednu chvíli ji hraje i morbidně obézní černoška), ale jednak jsem nepochopil jeho smysl a taky s jeho odebráním (což si lze těžko představit) je to uvnitř jen vlastně jen klasický film svého druhu, ve kterém se samozřejmě zvrtne co může. A nepřišlo mi to tak unikátní jako Welcome to the Dollhouse. Každopádně kvůli tomu ústřednímu bizarnímu námětu, nehledě na jeho (ne)užitečnost, to divák jen tak z hlavy nevytěsní, ale popravdě nevím, jestli si z toho za rok vybavím mimo to něco skutečně konkrétnějšího. Chápu, o co Solondzovi jde, ale tady mě zrovna nenadchl. 3* ()
Moc jsem se na film těšil a doufal, že to nebude takový zklamání jako Storytelling. Zezačátku to tak nevypadalo, bylo to takové nemastné neslané, poté se to od útěku z domu obrátilo a film mě bavil až do samotného konce. Škoda jen, že kvalitativně a záživností je film nesourodý, je pak těží si na film utvořit názor. Nápad s použitím vícero hereček jsem zprvu považoval za takovou ,,machrovinu", ale mělo to i myšlenku, která se mi velmi zalíbila. Nejlepší z hereček byla rozhodně ta tlustá čerňoška, měla nejvíce prostoru a schytala supr lokaci a postavy. Druhá nejlepší byla hned herečka následující, během jejího hraní se ve filmu objevily snad dvě nejlepší scény! Příběhem je to nápadité, rozvětvenější a s hlubší myšlenkou, která se mi opět velmi zalíbila. Oceňuji opět skvělý soundtrack a emotivní opening scene s pohřbem Dawn Wienerové! Filmu bych vytkl snad jen již zmíněnou nesourodost, komediální konec a lehkou amatéričnost. Vyhodnocení: "Don't look, but Mark Wiener is looking at you." "Let's get out of here." ()
Myslím že aj u človeka s lobotómiou by tento film zanechal negatívne emócie. Herecké výkony sa blížia k absolútnej nule. Už po pár minútach som sa musel premáhať, aby sa mi podarilo vydržať ďalšiu minútu. Posledným klincom do rakvy bolo, keď sa Henrieta dostala k mame Sunshine do kresťanského domu. Nápad dať do každej epizódy inú herečku je celkom zaujímavý, ale ako som už napísal, ochotnícke divadlo z Hornej Dolnej by dokázalo lepšie stvárniť postavy. ()
Šel jsem na to hlavně ze zvědavosti. Zajímalo mě, jak si režisér poradí s tím, že v každé části hraje hlavní postavu dvanáctiletou Avivu, která je posedlá myšlenkou mít vlastní dítě, jiná herečka. A bohužel to jako celek nedopadlo nejlépe. Místy je to matoucí a nepřehledné, ale najdou se tam i velmi povedené scény (např. v domě křesťanských sirotků). Sečteno potrženo, celkem zajímavý a hodně ujetý experiment. ()
Todd Solondz se tentokrát umělecky ujal populární voluntaristické teze: Lidé se v zásadě nemění. Jeho film, nahlížející postavy jakožto palindromy, události, jež skončí vícero-méněro tam, kde začnou, je ve věku ideologie růstu, seberozvoje a automanagementu osvěžujícím ujištěním, že ne všichni mají hlavy až po ramena narvané v hnědkách. Aby to bylo jakože fakt jasné, nechává Solondz postavu mladičké Avivy hrát celkem 6 různých hereček - a vskutku, jednomu není zatěžko v tom kolotoči tváří identifikovat jedinou bytost. Kam se kadí Buñuel - ten měl ve filmu jen dvě a jeden nevěděl, kde mu hlava stojí. Kromě obvykle sardonického lamentování na poměry se to hodně točí okolo Solondzova oblíbeného motivu pedofilie. Filmařský labužník dosahuje ještě kontroverznějšího vyznění, než jakých docílil ve svém zatím nejúsěšnějším Štěstí. V zásadě se není co divit, že musel točit za vlastní prachy. Na druhou stranu se Solondzovi nedaří se držet dost zpátky na to, aby některé z událostí nepůsobily kalkulovaně [marilyn-mansonovská rodinka Sunshineových], to už ale k jeho filmům tak nějak patří. Jasné teze a neochota točit filosoficky rozostřenější filmy způsobuje, že nesklízejí takové ovace, jako podobně laděné, ale interpretaci otevřenější bijáky spřízněnce Alexandera Paynea. ()
Galerie (16)
Zajímavosti (4)
- V první vteřině filmu je možné všimnout si času videa z pohřbu Dawn (Emani Sledge). Ukazuje 01:22:10, což je číselný palindrom. (roorybacky)
- Film je věnován Dawn Wienerové, hlavní postavě filmu Welcome to the Dollhouse (1995), záznamem jejíhož pohřbu tento film začíná. (roorybacky)
- Heather Matarazzo odmítla znovu zahrát roli Dawn Wienerové. (roorybacky)
Reklama