Režie:
Natasha ArthyScénář:
Kim Fupz AakesonKamera:
Rasmus VidebækHudba:
Kåre BjerkøHrají:
Kim Fupz Aakeson, Ibrahim Atilla Agyun, Lotte Andersen, Kåre Bjerkø, Nicolas Bro, Vigga Bro, Lene Maria Christensen, Ida Dwinger, Kristian Halken (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Katrine se má vdávat. Sympatický snoubenec Jonas pochází z dobré rodiny, tchyně působí vlídně a velký byt je slunný jako dívčina budoucnost. Dva dny před svatbou se však ve dveřích objeví Katrinin bývalý přítel - Švéd Thomsen, který poslední dva roky pobýval v africké Keni. Katrine je rozhodnuta elegantně zapudit přízrak z minulosti, který jí i její starší sestře Mette, jež je teď v psychiatrické léčebně, kdysi způsobil tolik bolesti. Na její svatbě navíc nesmí být nikdo zachmuřený ani nemocný. Katrine však náhodou zjistí, že Thomsen je HIV pozitivní - a že ho stále ještě miluje. Místo aby se chystala před oltář, stráví po Thomssenově boku dva hektické dny plné překvapení. Během nich objevuje, že tradiční čtyři věci, které má mít každá nevěsta, mohou být překvapivě různé. Něčím novým v jejím životě může být bláznivý africký účes z copánků stejně jako zjištění, že musí přestat lhát bližním i sama sobě. Něčím starým může být toulavý pes jménem Fiat 128, ale také výčitky svědomí vůči sestře, kterou se rozhodla nepozvat na svatbu. Něčím modrým mohou být nové senzační euforizující pilulky z Holandska stejně jako její neodbytně zvonící mobil
Svěží tragikomedie s romantickými prvky vypráví o hledání skutečné lásky i dalších životních jistot v nejistém světě. Dánská režisérka Natasha Arthyová se v ní originálním způsobem vypořádává s přísnými pravidly Manifestu Dogma 95, jehož certifikát film získal. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (57)
Skvelá európska klubovka. Spracováva úplne klišé zápletku úplne originálne. Vynikajúci humor bráni filmu padnúť medzi bežné romantické komédie. Rovnako aj pomerne silný závan drámy z tho robí výnimočný film. Aj moje hodnotenie odráža moje nadšenie a snahu poukázať, že naozaj ide o zaujímavý! film s veľmi sympatickými a neopozeranými hercami... ()
Křišťálový glóbus - výběr ()
Stará dobrá romantická zápletka v novém balení, s minimem půjčených nápadů sice nepřináší modré z nebe, ale potěší. Italština pro začátečníky mne mimo jiné naučila, že dánské komedie ve skutečnosti komediemi nejsou. Tohle smrtelně vážné romanticko-psychologické drama jí rozhodně není a pokud se párkrát usmějete (jakože asi jo), nejspíš těm hořce úsměvným výjevům z našich trapných životů. Někdo se ožení, někdo zemře, někdo se zblázní – tak už to na světě chodí a buďme rádi, jak originálně ten notně (o)jetý „kruh života“ protentokrát roztočila režisérka Natasha Arthy. Většina dánských sušenek nesklouzne do krku tak hladce. 70% ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby Celosvetovo $550,000║ ()
Výtečná dánská tragikomedie natočená v intencích manifestu Dogma 95 vypráví divákovi stěží uvěřitelný příběh, který však v rámci filmového vyprávění podivuhodně funguje a překonává zažitá klišé žánru romantických ,,svatebních" komedií. Dánská komedie je hodně crazy - ulétlá dějová kostra, ulétlí hrdinové v čele s hlavní hrdinkou, která balancuje mezi světy dvou zcela odlišných mužů v jejím životě a sama je ten poslední, kdo si je jist, ke komu se přiklonit; ústřední čtveřice (a její čtyřúhelník vztahů) je vůbec typicky ,,západně" ztracená - v životě, ve vztazích, sama v sobě... Obklopeni dostatkem a blahobytem vyrostli do světa krizí identit a to, co by v jiné kultuře vyřešila přemíra existenčních starostí, řeší ztraceni v přebytku volného času experimenty se svými životy... Režisérka Natasha Arthy natočila velmi povedený film, ozvláštněný zajímavými muzikálovými čísly (psychicky nemocné Mette se zjevuje kapela a především charismatický holohlavý zpěvák), které volně odkazují třeba k Tanci v temnotách... Romantická rovina příběhu je velmi decentní a v podstatě vytváří opozitum romantickým klišé amerických komedií... Film plný civilních hereckých výkonů a civilně plynoucího filmového tempa, velmi příjemné setkání se zástupcem skandinávské kinematografie... Podobné filmy: Italština pro začátečníky, Mifune, Pojďme si hrát, Adamova jablka ()
Nedogmatické Dogma, neromantická romance, skandinávská variace na Runaway Bride. Originální název vtipně odkazuje na rčení Kam čert nemůže, nastrčí Švéda, ale svatební tradice vyžadující, aby nevěsta měla něco starého, nového, půjčeného a modrého, prochází velmi obskurním, temným dějovým tunelem. Je jen na vás, jestli na konci téhle bláznivé, černočerné, herecky nesmírně civilní poutě uvidíte světýlko. ()
Myslím si, že až tolik informací by se nemuselo do obsahu nahoře psát, protože když si ho přečtu před filmem, tak tam nebude pro mě už téměř nic překvapujícího. Klasická dánská dramédie, kde je přimícháno spíš víc té tragédie a smutku, ale já byla opět nesmírně spokojená, protože přesně něco takového jsem potřebovala vidět. Že život je někdy pořádně zamotaný a vyváznout ze spletitých situací a neudělat si pár smutných zářezů na srdci je někdy sakra těžký. Katrinu hrála naprosto bezvadně Sidse Babett Knudsen a já chápala, jak těžko se někdy byť i velmi blízkému říkají ty krásné momenty z našeho života, ale vzápětí jak se strašně těžko oznamuje přímo tragická zpráva jako v tomhle případě Thomsenovi. Ta linie rozlučky kluků byla sice trochu slabší, ale jinak tenhle snímek každému ráda doporučím, díky za takové tipy. A za pejska :-) ()
Mám rád hollywoodské filmy. Všechno v nich tak krásně do sebe zapadá, funguje, srší vtipem, je to hezké, umyvatelné, no prostě super. Pravda, poněkud snižují mé sebevědomí, protože jejich hrdinové jsou obvykle hezčí, chytřejší, líp se perou, mají při střelbě 100% mušku, svádění jim jde samo sebou a žádná žena jim neodolá, z každé rány se vykřešou, no zkrátka moje mindráky se po takovém bijáku obvykle znásobí. Jestli existuje protipól hollywoodštiny, pak jsou to filmy ve stylu manifestu Dogma 95. Jejich hrdinové jsou zjevně nedokonalí, mluví, jak jim zobák narost, všechno je takové obyčejné, plné drobných kazů a malých trapasů. Hrdinka filmu vejde do nemocnice a její první setkání se zdravotní sestrou končí monologem o chcankách pacientů. Farář v kostele svým ovečkám řekne, že už ho nebaví, ať jdou domů, protože je to jeho církev, snad každá postava má svou úchylku a přece ten film má své kouzlo a s každou další minutou jsem s jeho hrdiny pociťoval větší sounáležitost. Dokonalé ztělesnění pojmu tragikomedie, kde se nenásilný humor setkává s lidskou bolestí a zároveň dokonale neromanticky pojatý milostný vztah. Celkový dojem: 80 %. ()
S takovými filmy je radost přijímat a smířit se s "našimi trapnými životy," jak to hezky pojmenoval Matty. Vždycky mě potěší romantické komedie, které si dokáží odepřít dementizující filtr nasazený ve jménu hesla, že zábava má být přece nenáročná. ()
Tak trochu za vlasy přitažená komedie, která těží z popularity dánského filmu ()
Spojenie mainstreamu s Dogmou 95, ktoré funguje na jedničku a pobaví aj dojme snáď každého. ()
Dobrý, u mě rozhodně dobrý. Herci, příběh, děj i konec, tohle všechno funguje tak na 80 procent. Sice jsem čekal více Nicolase, ale to je jen detail. Seveřané opět ukázali, že na natočení příjemné tragikomedie mají snad patent. ()
Námět jak na romantickou komedii s ingrediencemi hodně hustého dramatu. Sestra zavřená na psychiatrii, HIV pozitivní přítel... humor tu sice je, ale nemusíte se bát, že byste se smíchy potrhali. Neuvěřitelné eskapády dánské nevěsty (které si převážně způsobila vlastní blbostí) jsou natolik dobře napsané, zahrané i natočené, že je rozhodně doporučuji zhlédnout. A manifestu Dogma se nebojte, režiséři ho už dávno obcházejí, kde se dá. ()
Škoda, že se skvěle rozehrané drama v závěru proměnilo v nasládlou romantickou komedii. Poněkud nepatřičné a rušivé odlehčení trochu utnulo moje počáteční nadšení z filmu. ()
Příjemné překvapení. ()
Průměrný film s několika pěknými nápady, které ale spíše ocení filmový fajnšmekr, než divák. ()
Další krásný film podle Dogma 95. Vtipné scény střídají dramatické momenty a herci excelují a vy si to užijete. ()
Zábavný, kvalitní a hlavně totálně nehollywoodský (ostatně jako většina Dogma-tických filmů). Pěkným důkazem toho posledního mi byla pětice zabloudivších, asi tak šestnáctiletých diváků, sedících za mnou. Ty film tak rozhodil, že je donutil vykřikovat věty jako : "Dánové jsou idioti", "Už nikdy v životě nejdu na dánskej film" nebo moc pěkná věta "Hele, voni na sebe jenom čumí". Evidentně poprvé v životě viděli v kině něco jiného než "videoklip". ()
To je těžké, první polovina se mi moc nelíbila, druhá byla podstatně lepší a tak to nakonec nechávám na lepší trojce. Je to taková směsice komedie, dramatu a romantiky, přičemž na tom posledním je sympatické to, že staví většinu žánrových klišé na hlavu, takže jsem si nebyla nikdy jistá, jak se to vlastně vyvine dál, ale v podstatě ten, kdo se už nějaký ten pátek pohybuje ve studených vodách severského filmu, bude tak nějak vědět o čem je řeč. Civilní herecké výkony, spousta psychologie a rozhovorů jak vystřižených ze života a sem tam nějaká úsměvná vylomenina. ()
Oproti svému předchozímu snímku Zázrak otočila Natasha Arthy o 180 stupňů. Paradoxně však tvrdí, že se nikdy necítila tak svobodná, jako když točila tento film, svázaný pravidly Dogmy 95. A na filmu je to znát. Ruční kamera, uvolněné herecké výkony a přirozené, všední prostředí působí dojmem, že film natočila jen tak nezávazně skupinka kamarádů. Je to příjemná, typicky dánská oddechovka, podobně jako třeba Velký den. ()
Reklama